Лекція 2.
Теоретичні засади гендерної компетентності. 
1.	Теорія соціального конструювання гендеру. 
2.	Теорія гендерної схеми. 
3.	Маскулінність-фемінність. 
4.	Теорія гендеру М.Кіммела. 
5.	Ґендерна компетентність як складова професійної компетентності учасників освітнього процесу. 

ТЕЗИ ЛЕКЦІЇ

Теорія соціального конструювання ґендеру – базується на запереченні розуміння біологічної статі як природної даності, що є джерелом сталих поведінкових, психологічних, культурних та інших відмінностей між чоловіками та жінками. Зміст теорії конструювання ґендеру полягає в акценті на активності індивіда, що навчається ґендеру. Ідея конструювання підкреслює діяльнісний характер засвоєння досвіду. Суб’єкт створює ґендерні правила та ґендерні взаємини, а не тільки засвоює й відтворює їх. Він може й відтворити їх, але, з іншого боку,  –  він у змозі їх зруйнувати. Сама ідея створення має на увазі можливість зміни соціальної структури. Тобто, з одного боку, ґендерні взаємини  є об’єктивними, тому що індивід їх сприймає як ззовні прийняту даність, але, з іншого боку, вони є суб’єктивними, оскільки соціально конструюються щодня, щохвилини, тут і зараз [1, с. 18]. До теорій, що є джерелом або описують основні положення теорії соціального конструювання ґендеру, можна зарахувати соціальний конструктивізм Пітера Бергера (Peter Berger) та Томаса Лукмана (Thomas Luckmann), структуру особистості (самості) в концепції Джорджа Міда (George Mead), ґендерний дисплей Ірвінга Гоффмана (Erving Goffman), деконструкцію статі в етнометодологічних дослідженнях Гарольда Гарфінкеля (Harold Garfinkel).

Джерело: Шевченко, З. В. (Уклад.). (2016). Словник ґендерних термінів. Черкаси: видавець Чабаненко Ю. Відновлено з: http://a-z-gender.net/ua/teoriya-socialnogo-konstruyuvannya-genderu.html
С. Бем розробила теорію гендерних схем і концепцію психологічної андрогінії[ Сандра БЕМ. Теория гендерной схемы и ее применение для развития ребенка: воспитание ребенка, свободного от гендерной схематизации, в обществе гендерной схематизации. Альтернативная педагогика (ru-RU). 2011-05-30. Процитовано 2019-04-21.]. Теорія гендерних схем розглядає особливості статевої приналежності індивідуумів як основу їх способу організації інформації про навколишній світ. Особи, які поводять себе типово для своєї статі, використовують гендерні схеми при сприйнятті й організації різного типу інформації. Також люди, які відчули вплив статевої типізації, використовують гендерні схеми більшою мірою, ніж ті, які не піддаються цьому культурному процесу.
Концепція психологічної андрогінії була запропонована Бем на початку 1970-х років і поставила під сумнів усталені переконання і припущення про те, що гендерні ролі протилежні, біполярні та несумісні (ідея поляризації гендеру). Бем припустила, що вимір фемінності й маскулінності може поділятися на дві сфери: людина з високими маскулінними й низькими фемінними показниками буде визначена як «маскулінна». Людина з високими фемінними й низькими маскулінними показниками буде визначена як «фемінна». Люди з високими показниками по обох категоріях будуть визначатися як «андрогінні», а з однаково низькими показниками — як «недиференційовані».Дані, які зібрала Бем, вказували на необхідність злиття маскулінних і фемінних рис для повноцінного функціонування та адаптації людини в суспільстві. З того часу численними дослідженнями доведено, що мужність і жіночність не протиставляються одна одній, а людина з характеристиками, що повністю відповідають її статі, виявляється мало пристосованою до життя.
Маскулінність (чоловічість) і фемінність (жіночність) — дві основні категорії ґендерних досліджень, які узагальнюють нормативні уявлення та установки про те, якими «мають бути» і чим «повинні займатися» чоловіки та жінки у даному суспільстві й у дану епоху, а також виражають ґендерну ідентичність людини[21].
Маскулінність і фемінність є соціальними, а не біологічними категоріями, котрі показують, якою люди певної культури уявляють стать: особистісні характеристики, зовнішність, поведінку, одяг, захоплення, інтереси, професійні заняття, освітні спеціальності, сексуальні та взаємостосунки чоловіків і жінок.
Існує велике різноманіття традиційних моделей маскулінності та фемінності, котрі залежать від етнічних та релігійно-філософських позицій, однак абсолютна більшість з них базуються на сексистській опозиції: суб'єкт — об'єкт, сила — слабкість, активність — пасивність, жорсткість — м'якість[ Кон И. С. Мужское тело в истории культуры. — М., 2003.].

Соціальні ресурси, які формують ґендер, називає і Майкл Кіммель, автор книги «Ґендероване суспільство». На його думку, в системі ґендерних характеристик особистості однаково важливі й значущі наступні три складові: • ідентичність (identity) – соціальне самовизначення особистості; • інтеракції (interactions) – стосунки і взаємодія особистості з оточуючими; • інституції (institutions) – державні інститути влади, політичні, економічні, соціальні структури суспільства. Схему Майкла Кіммеля можна назвати «Моделлю три І». Ґендер створюється (конструюється) суспільством як соціальна модель поведінки жінок і чоловіків, що визначає їхній стан та роль у суспільстві та його інститутах (родині, політичній структурі, економіці, культурі, освіті та ін.). Іншими словами, ґендер – категорія соціальна, це система ролей, статусів, відносин, відповідальностей, які по-різному формуються суспільством для жінок і чоловіків, порізному на них впливають, а потім транслюються й контролюються за допомогою соціальних інституцій (сім'ї, держави, суспільства). У звіті Світового економічного форуму 2005 року дається таке пояснення: «ґендер – це не синонім слова «жінка», це не політика, спрямована проти чоловіків, це поняття, що охоплює стосунки жінок і чоловіків, а також їхній статус стосовно одне одного». Бути в суспільстві жінкою або чоловіком означає не тільки мати ті чи інші анатомічні особливості, але й відповідати сукупності соціальних і культурних норм, визначати особистісні пріоритети: сім'я, діти, турбота про близьких, вибір професії, робота, кар'єра, міра відповідальності, участь у політичному житті держави і т.п.