Додаток
КОНЦЕПЦІЯ (ОСНОВИ)
НАЦІОНАЛЬНОЇ БЕЗПЕКИ УКРАЇНИ

	Цим документом  закладаються  основи концептуалізації державної політики національної безпеки. Суттю зазначеної концептуалізації є обов`язкове для вищого державного керівництва всіх гілок влади визначення і подальша реалізація  магістральних напрямів функціонування держави і розвитку країни. Сьогодні, коли в Україні вже склалася структура влади, вже існують і функціонують виконавчі “вертикаль” і “горизонталь”, саме внесення концептуально визначеного “початку” в це функціонування сприятиме зміцненню та подальшому розвитку демократії, поглибленню усвідомленості влади щодо  рішень, які вона приймає, наведенню порядку в народному господарстві.
Виходячи із надзвичайної важливості надання концептуального змісту державній політиці національної безпеки України, положення даного документу підлягають обов`язковому  виконанню  посадовими особами всіх гілок влади України.

1. Загальні положення і основні визначення

1.1	Державна політика

Державна політика - це спрямування діяльності держави, визначення форм, завдань, змісту її діяльності. 
Державна політика  визначається окремими складовими (аспектами) : внутрішня політика, зовнішня  політика, економічна політика, соціальна політика, екологічна політика, культурна політика, воєнна політика.

 1.2 Національні інтереси

Національні інтереси — це визначальні потреби держави Україна, які співвідносяться з її  базовими цінностями і виражаються у затвердженому Верховною Радою  комплексі цілей. 
В реальному житті  сьогоднішньої України  проблема національних інтересів ускладнена за рахунок традиційного розколу української національної ментальності за багатьма параметрами: політичним, економічним, соціальним, релігійним, етнічним і навіть географічним. При цьому не лише окремі політичні, соціальні чи регіональні угруповання, але й окремі інституції державного апарату сповідують власні інтереси, які не співпадають між собою, а в ряді випадків суперечать одні одним. В цьому сенсі негомогенність нинішньої України, яка переживає перехідний етап свого розвитку, є більш глибокою, ніж у будь якої розвиненої європейської держави. Цю обставину враховано за рахунок закладення в основу визначення національних інтересів України перш за все положень Конституції України, а також так званих "вічних" цінностей, в основі яких лежать найзагальніші культурологічні і етнічні уявлення українського народу про добро і зло, щастя і благоденство, суспільний обов'язок і призначення людини тощо. Враховано також ряд параметрів внутрішнього (політична та екологічна система, соціокультурні особливості країни) і зовнішнього (міжнародне оточення, союзи, загрози) середовища.

1.3	 Національна безпека
Національна безпека – це  рівень захищеності життєво-важливих інтересів, прав і свобод особи, життєво-важливих інтересів суспільства, держави та її довкілля від зовнішніх та внутрішніх загроз. 

1.4 Державна політика національної безпеки

Державна політика національної безпеки - це   сукупність всіх складових (аспектів) державної  політики, адже функціонування держави в межах кожного з них  позначається на національній безпеці держави позитивно або негативно. Розглядати  державну політику національної безпеки треба як  ціле, не розкладаючи її   на окремі складові.
Отже

Державна політика національної безпеки - це державна політика в цілому, без розкладу її на окремі складові.

1.5 Система національної безпеки

Це поняття  займає важливе місце в сукупності понять сучасної теорії національної безпеки.  
Система національної безпеки – це сукупність державних структур і недержавних організацій, які функціонують в сфері захисту прав і свобод людини, базових цінностей суспільства від зовнішніх і внутрішніх загроз, а також відповідна система законодавчих актів держави і нормативних документів (статутів, декларацій, програм) недержавних організацій. 
Правову основу функціонування Системи національної безпеки України складають  Конституція України, Закон України “Про Раду національної безпеки”, інші нормативно – правові акти, а також визнані Україною міжнародні договори та угоди. 
Основними суб’єктами системи національної безпеки України є особа, суспільство,  держава та її довкілля. 
Інструментом досягнення основної цілі функціонування системи національної безпеки України є державна політика національної безпеки. Формування цієї політики, її концептуалізацію,  обгрунтування, планування   а також імплементацію здійснюють Президент України, Верховна Рада України, Кабінет Міністрів України. 
Головним інтегральним критерієм ефективності державної політики національної безпеки є досягнута захищеність прав і свобод особи від зовнішніх та внутрішніх загроз.

В формуванні і реалізації державної політики національної безпеки беруть участь:

Президент України, який 
- представляє вищий концептуальний документ виконавчої гілки влади – Стратегію національної   безпеки України;
- в межах своїх конституційних повноважень здійснює керівництво органами і структурами виконавчої гілки влади, організовуючи стратегічне планування в рамках галузей народного господарства і окремих міністерств та відомств; контролюючи виконання стратегічних планів; вдосконалюючи шляхом реорганізації та кадрових заходів структуру та органи системи національної безпеки; корегуючи стратегічні плани і санкціонуючи надзвичайні дії в разі виникнення непередбачених ситуацій;

Верховна Рада України, яка
- формує законодавчу базу відповідно до Конституції України;
- забезпечує виконання стратегічних планів виконавчою гілкою влади шляхом прийняття державного бюджету;
- відслідковує виконання стратегічних планів виконавчою гілкою влади шляхом контролювання виконання бюджету;

Кабінет Міністрів України, який, в межах своїх повноважень, 
- формує статті державного бюджету відповідно до положень Стратегії національної безпеки і стратегічних планів виконавчої гілки влади;
- координує діяльність органів виконавчої влади держави;	 

Рада національної безпеки і оборони України, яка 
діє згідно закону України “Про Раду національної безпеки”;

Центральні та місцеві органи виконавчої влади та Автономної Республіки Крим, які  виконують закони України, стратегічні плани та рішення Президента і Уряду України  з питань поточної політики, в межах своїх повноважень приймають участь в розробці нормативних і правових актів, або розробляють і приймають їх (для Автономної Республіки Крим).

1.6 Загрози національним інтересам України. Виклики.

Загроза національним інтересам України - обумовлене природною, зовнішньополітичною, внутрішньополітичною та будь якою іншою ситуацією виникнення реальної можливості заподіяння шкоди її національним інтересам , або закладення виразної тенденції до такого виникнення. 
Виклики - це прояви природної, зовнішньополітичної, внутрішньополітичної або будь - якою іншої ситуації, які породжують загрози національним інтересам України, чи обумовлюють потребу в адекватних діях  держави   з компенсації цих загроз.

2. Концептуальні документи державної влади України

В Україні розробляються три види державних концептуальних документів:
Концептуальний документ вищого рівня – Концепція (Основи) національної безпеки України;
Концептуальний документ першого рівня – Стратегія національної безпеки України;
Концептуальні документи другого рівня – стратегії (доктрини) по складових (аспектах) державної політики.
Ці документи складають систему вищих концептуальних  документів держави.

2.1 Концепція (Основи) національної безпеки України

Концепція (Основи) національної безпеки України - це державний документ, який відображає магістральний (ведучий, генеральний) задум щодо державної політики національної безпеки. 
Положення концептуальних документів більш низького рангу, а саме Стратегія національної безпеки і стратегії (доктрини) по напрямах державної політики мають випливати із положень Концепції національної безпеки, або не бути у протиріччі з останніми.
Концепція (Основи) національної безпеки України розробляється під керівництвом і при координації Ради національної безпеки і оборони, за участю представників виконавчої і законодавчої влади, а також незалежних експертів і затверджується Верховною Радою. 
Положеннями Концепції (Основ) національної безпеки України в питаннях формування і реалізації державної політики зобов`язані керуватися всі гілки влади.

2.2 Стратегія національної безпеки України

Стратегія національної безпеки України встановлює напрями і визначає основні зусилля державної політики національної безпеки в інтересах відстоювання національних інтересів України в конкретній реальній обстановці існуючих і таких, що народжуються, загроз та викликів національним інтересам . 
 Стратегія національної безпеки України подає чітку позицію керівництва виконавчої гілки влади щодо  ролі і місця України в сучасному світі, а також щодо інтегрального магістрального задуму на певну перспективу в державній політиці.
Період дії даної редакції Стратегії національної безпеки України визначається протягом часу до змін в зовнішній і внутрішній обстановці щодо України, зокрема зміною в ландшафті безпеки. 
    Стратегія національної безпеки є базовим програмним документом виконавчої гілки влади. 
Стратегія національної безпеки розробляється Кабінетом міністрів України на чолі з Прем`єр – міністром України і затверджується Президентом України, після чого представляється Верховній Раді України. Верховна Рада України підтримує чи не підтримує через бюджетний процес стратегію виконавчої гілки влади.
 В Стратегії національної безпеки України відображаються такі основні питання:
•	Аналіз внутрішньої і зовнішньої обстановки, що склалася на даний час;
•	Опис нових структур та змісту загроз національним інтересам України і  викликів, які й обумовлюють розробку даної редакції Стратегії національної безпеки України;
•	Основні принципи та стратегічні цілі державної політики національної безпеки України на перспективу;
•	Стратегічні напрями та пріоритети державної політики національної безпеки України;
•	Особливості та інструменти імплементації положень Стратегії національної безпеки України в її державну політику національної безпеки на перспективу.
Положення Стратегії національної безпеки є обов`язковими для виконання всіма посадовимим особами виконавчої гілки влади. Інши гілки влади узгоджують свої дії в питаннях державної політики національної безпеки з положеннями Стратегії національної безпеки.

2.3  Доктрини  (стратегії) по складових (аспектах) державної політики України.
Це - воєнна доктрина, основні напрямки зовнішньої політики, економічна стратегія та інші. Положення зазначених документів випливають із Стратегії національної безпеки. В документах визначаються державні стратегії по складових (аспектах) державної політики національної безпеки. Ці стратегії грунтуються на конкретній внутрішній  і зовнішній ситуації, тому період їх дії – до зміни Стратегії національної безпеки. Документи розробляються відповідними міністерствами (відомствами) та групами міністерств (відомств) під керівництвом відповідних міністрів (віце – прем`єрів) при координуючій участі Ради національної безпеки і оборони України. Є керівними документами  міністерств  (відомств ) та груп  міністерств (відомств).  Розглядаються на засіданнях Ради національної безпеки і оборони і затверджуються Президентом України як главою держави.

3. Національні інтереси України

Національні інтереси України складаються з чотирьох груп:
А). Національні інтереси загальнодержавного характеру:
•	Збереження і зміцнення суверенітету і незалежності.
•	Збереження і зміцнення унітарності держави.
•	Збереження цілісності території в межах існуючого кордону.
•	Відсутність на території України іноземних військових баз.
Б). Національні інтереси, що відображають внутрішні відносини в державі:
•	Зміцнення і розвиток демократії. 
•	Закріплення верховенства права.
•	Впровадження і зміцнення соціальної спрямованості в політиці держави .
•	Наявність та забезпечення реальної можливості захисту судом   конституційних прав і свобод людини і громадянина на  підставі Конституції України як документа найвищої юридичної сили.
•	Утвердження і додержання пріоритету прав і свобод людини   в державній політиці.
•	Розбудова, удосконалення і зміцнення державних механізмів реальної відповідальності всіх  органів державної влади перед народом України.
•	Вдосконалення механізмів формування державних органів влади та органів місцевого самоврядування, співвідношення між зазначеними органами в цілях зміцнення народовладдя.
•	Вдосконалення державних і суспільних механізмів, призначених для протидії спробам узурпування будь - яким шляхом державної влади . 
•	Становлення трьох гілок влади, їх реальної взаємної незалежності щодо рішень, що ними приймаються.
•	Всебічний розвиток української мови як державної і її адекватне функціонування в усіх сферах суспільного життя на всій території України.
•	Розробка і впровадження в життя державної політики, спрямованої на консолідацію української нації, становлення української національної ідеї, укріплення і розвиток етнічної і культурної самобутності корінних народів і національних меншин України. 
•	Реальна гарантованість права власності для всіх громадян України.
•	Наявність механізмів, що не дозволяють використовувати власність на шкоду людині і суспільству.
•	Реальна захищеність зі сторони держави усіх суб`єктів права власності і господарювання.
•	Реальна рівність усіх суб`єктів права власності перед законом. 
•	Соціальна спрямованість економіки.
•	Наявність механізмів, які не допускають панування в державі обов`язкової ідеології.
•	Реальна відсутність цензури та обмежень по відношенню до засобів масової інформації.
•	Реальна свобода політичної діяльності в рамках законів України.
- Наявність і адекватна поточним потребам країни дія механізму системи екологічної безпеки.
•	Далекоглядна, послідовна, наполеглива діяльність держави щодо подолання наслідків Чорнобильської катастрофи.
•	Наявність і реальна імплементованість  в життя країни державної політики зі збереження генофонду Українського народу. 
•	Наявність і ефективне, тобто таке, що відповідає  вимогам демократичності суспільства, функціонування в Україні громадського контролю за Збройними силами, Міністерством внутрішніх справ, Службою безпеки України та іншими компонентами воєнної організації держави.

В). Національні інтереси, що відображають зовнішні відносини держави:

•	Спрямованість стратегії і тактики зовнішньополітичної діяльності України на забезпечення її національних інтересів і на посідання Україною у складі світової системи держав місця повноцінного суб`єкта міжнародних відносин. Відповідність зовнішньої політики України  принципам та нормам міжнародного права.
•	Наявність постійно діючої ефективної державної політики щодо української діаспори.

Г). Національні інтереси, що стосуються оборони держави та діяльності її силових органів:
•	Наявність Збройних сил України та військових формувань і правоохоронних органів, оперативні і боєві якості яких забезпечують виконання задачі оборони країни, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і непорушності кордонів, забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону.