Ольга Фреймут
Школа пані Фреймут: Етикет

Текст надано правовласником https://www.yakaboo.ua/
«Школа пані Фреймут: Етикет»: SNOWDROP; Київ; 2020
ISBN 978‑966‑97793‑1‑1

Аннотация 

Літературно‑художнє видання версія іронічних правил гарних манер від Ольги Фреймут
Дарма що з досвіду етики, етикету й деяких неписаних законів гарні манери, з огляду на історію культури, часто різні для жінок і чоловіків: жінки пропонують «свої правила гри» у житті як особистому й професійному, так і у соціумі взагалі. Це не гра в бісер, не гра у класики, але й не коучинг для малят. Книжка – аж ніяк не виправна колонія, тут нікого не примушують робити «лише так і не інакше». Тож насправді немає жодних комільфо, та й поняття краси – це окрема ритуалогія. Можливо, ви вийдете на новий рівень гри, якщо непомітно й красиво порушите правила comme il faut.
Вибір – за вами. Як заповідав лорд Байрон: колись манери створювали люди, тепер манери створюють людей.
Для широкого кола панянок із почуттям гумору та самоіронії.

Ольга Фреймут
Школа пані Фреймут: Етикет

Пояснювальна записка

Ця книжка написана як для себе. Бо існує етикет для всіх, а це – особисті правила, які вигадую і порушую я. Тож даруйте за екстравагантність, але те, що ви прочитаєте – буквально не повторюйте у домашніх умовах.
Читайте так, як дивитеся на картини Дега, щоб після споглядання його «Танцкласу» хотілося займатися не балетом, а коханням.
Цю книгу я присвячую моїй бабусі Світлані Рейнгольдівні Фреймут. Їй завдячую тим, що навчила мене манер у сірому побуті Нового Роздолу.
Вона носила капелюшки, навіть тоді, коли йшла до магазину «Риба». Дарувала квіти без нагоди (як багато їх було в її квітнику…) й називала мене святою. Коли бабуся грала в лотерею, то завжди дослухалася до моїх передчуттів – і програвала, і не сумувала.
Разом із бабусею ми святкували 25‑ліття її пальта в одному з найрозкішніших ресторанів Києва. Я їй сказала, що апероль насправді не дорожча радість за шклянку молока. Вона мені з вдячністю вірила, а я їй. Як завжди.
Вона обіймала мене – і я відчувала запах лаванди та карпатських трав, назви яких знала лише вона…
Плакала моя бабуся беззвучно та навіть у миті гніву лагідно називала мене Оленькою.
У дитинстві я так хотіла, щоб із нами жило козенятко – і бабуся погодилася одразу ж. Вона поселила його в своїй квартирі в затишній кухні біля креденсу з китайською порцеляною.
Вона, як і я, була кар’єристкою, виходила заміж тричі, любила, а на календарях у неї чомусь завжди був березень. І я. Вона поділилася зі мною сокровенним перед тим, як мала йти. В інший світ.
Оля Фреймут 

§1. Емоції

Панянка завжди:

1. Вдячна за будь‑які прояви уваги до себе. 
Вона ніколи не відхрещується від компліментів. Я – галичанка, моя цьоця Галя – теж. Коли я їй кажу, що у неї дуже гарна фризура, то чую завжди одне й те саме: «Та йой! Я така страшна. Така стара! І голова немита». І так вона говорить уже років 30.
2. Поважає приватність: і свою, і чужу. 
У кінотеатрі не гримить зубами, пережовуючи поп‑корн. Не розпитує подругу про її сексуальний досвід із чоловіком. Хіба якщо та сама вирішила поділитися найпотаємнішим.
3. Не розмовляє по телефону, коли хтось поруч. 
Навіть у ліфті (там, щоправда, не завжди є зв’язок); ні у вагоні поїзда; ні на батьківських зборах і не при дітях. Мій дворічний син Валерій починає гірко плакати, коли я при ньому спілкуюся телефоном. Бо до його планів не входило вислуховувати рейтинги вчорашньої програми. Він забронював свій час на те, щоб зі мною будувати вежу – і має право на скандал.
4. Попереджає про свій візит. 
Виняток – вона працює ревізором, інспектором... Тоді їй, як мені, можна навідатися зненацька (моя книга – захотіла, внесла до правила себе як виняток).
5. Паркується у відведених для цього місцях. 
Вона осудливо хитає голівкою, коли бачить, як інші залишають авта на газонах, на трасі, на її ж місці для паркування.
6. Приємно пахне. Чистотою. 
Вона не буде парфумитися до 18.00, бо різкий запах тепер доречний на вечірках, і то на таких, де немає вечері, хіба коктейль. Парфуми застосовували ще за Тюдорів, бо вмиватися вважалося справою ризикованою. Хіба лікар міг приписати вам ванну. Різкими духами маскували запах поту і нечищених зубів.
7. Знає ім’я того, до кого звертається. 
Якщо вона не почула, то делікатно перепитує. «Даруйте, гучна музика. Повторіть ще раз, як вас звати?» Якщо музики нема, бо ви в церкві, то панночка може спитати: «Як вас по батькові?» І молитися, що співрозмовник одразу ж знову нагадає своє ім’я. Моя старша донька Злата познайомила мене з хлопцем, який працює моделлю. Але вона не представила нас. Усе, що я знала: у цього молодого чоловіка наймення – Стоун. Я звернулася до нього: «Пане Стоун...» Він аж плечі розправив: «Мене так ще ніхто не називав».
8. Уміє запам’ятатися. 
На зустрічі вона підтримує розмову, доповнює цікавою розповіддю. Бажано цю історію подумки процензурувати. Бо якщо на оглядинах у майбутньої свекрухи ви поділитеся одкровеннями, як у дитинстві вибили сестрі зуба під час гри в карти... Вас запам’ятають... Але сина попросять забути. Краще поділіться в товаристві неповторною історією, як влітку любите мити вишеньки на деревах, щоб сад виблискував чистотою.
9. Поважає час інших. 
І вдома, і в офісі. Вона говорить швидко. Зрозуміло. Цікаво. Я люблю свого чоловіка… дивувати. Під час вечері якось запала мовчанка. Я й сказала: «Володя, ось ти – вівторок. Точно не понеділок і гарантовано не п’ятниця!» Він перестав їсти. Випив вина. Розмова полилася річечкою Дністер...

Вона та відвертості

1. Панянка виважено добирає слова й інтонацію та уникає брудних розмов. 
Коли я чую, що когось обмовляють, біжу геть у термінових справах. Найбезглуздіше – нарікати на рідних. Погоджуюся з Мариною Цвєтаєвою: «Чужі підуть – свій залишиться».
2. Каже правду. 
Якщо потрібно висловитися про щось пікантне, то відповідає. Але тільки тоді, коли її думки спитають. Кричати людині: «Ну ти, Миросю, і бульбисько! І ніс у тебе за рік виріс! І пичка зістарілася!» – негоже. Навіть якщо Мирося і спитала, як вона виглядає, знайдіть делікатну, але правдиву відповідь.
3. Ніколи не питає про особисте першою. 
У нас на Новороздоллі мама моя побоювалася вийти на вулицю, коли бабуся хворіла. Бо люди в маленькому місті манерами не славляться. Переважно маму запитували: «Пані Алла, ну що, Рейнгольдівна ще не вмерла?»
4. Уміє тримати таємниці в таємниці. 
Якось я запідозрила близьку подругу, що вона всім розповідає довірені їй потаємності. Вирішила переконатися. Вигадала страшну історію про те, що Володя мене б’є і я, напевно, спиваюся. Наступного дня наша спільна знайома зателефонувала – і тоном, ніби розмовляє з воскреслим мерцем, пропонувала мені допомогу: пожити в неї деякий час. Близька подруга відтак стала далекою, як зірка на алеї слави в Голлівуді для Олега Винника.
5. Уміє стримувати емоції, навіть коли боляче. 
Ніколи не нишпорить по кишенях та у мобільнику чоловіка, мов крадійка. Пані не зиркає у чужий телефон. І блокує від чужого ока свій. Пані цінує особисті речі, на які кожна людина має право так само, як і блокувати свій телефон від коханого. Якщо випадково побачила листування його і коханки, – ґвалту не чинить. Мовчки наймає адвоката і відбирає у чоловіка все: до останніх райток у пуп’янки, які разом купували під час медового місяця.

Як правильно депресувати

1. Влаштуйте собі вихідний. Не йдіть у душ. Не чистьте зуби. Розпатлайте волосся. 
Одягніть на піжаму пальто і йдіть на прогулянку. Взуватися не обов’язково. Зайдіть на чай до того, кого в нормальному стані соромитеся. Начальник, колега, бойфренд, Святослав Вакарчук – до кого босі ноги заведуть.
2. Потім зайдіть до найдорожчого магазину міста – довго приміряйте все, що у них є. 
Навіть панчохи та бікіні. А потім гонорово сповістіть: «Взагалі‑то я шукаю хутряні носовички. І батон до пива. Так шкода… вам не завезли». Усміхніться і йдіть.
3. Зайдіть до під’їзду багатоповерхового будинку. 
Дзвоніть у двері – і втікайте.
4. Підіть до ставочка – знайдіть жабу. 
І спитайте: в кого вона така незугарна вдалася?
5. У парку вмостіться на лавці і виглядайте закохані парочки. 
Оберіть чоловіка на свій смак. Підкрадіться з‑за спини до чужого кавалера. Затуліть йому долоньками очі. І, незважаючи на здивування його подруги, скажіть: «А ось ти де!? Ну що, погуляв – і досить. Синочок удома чекає».
6. Напишіть вірша. 
У депресії народжуються шедеври. І одразу несіть рукопис до видавництва «А‑БА‑БА‑ГА‑ЛА‑МА‑ГА». Скажіть, що я вас рекомендувала Івану Малковичу – це видавець. Адреса: вул. Басейна, 1/2, Київ.
7. Повертайтеся додому зі спокійним серцем. 
Завтра вам не захочеться прожити подібний день. Ви усміхнетеся – і повернетеся до нормального життя.

Як вийти заміж

1. Знайдіть собі, в кого закохатися. 
Шукайте ретельно, як сто доларів, які забули в книзі. Попитайте людей, може, хтось вигнав нещодавно свого чоловіка (такого завжди можна здати в хімчистку і надати йому нового лоску), а може, хтось із друзів‑бісексуалів подався на пошуки статевої ідентифікації та шукає собі дружину? Придивіться до колеги, до давнього друга, до скромного депутата у вечірньому випуску новин... Тільки не дивіться млосним поглядом на високого мужчину з блакитними очима у темно‑синьому блейзері в супермаркеті «Good Wine». То мій Володя, і він мені теж потрібний.
2. Уявіть, що ви – чоловік, а він – жінка. 
Не чекайте, що кавалер мрії зверне на вас увагу. Бути проактивною не соромно. Пам’ятаєте, як королева Вікторія запропонувала руку і серце Альберту? А королева Єлизавета Філіппу? Впевнені в собі панянки знають, чого і кого вони хочуть. А сором’язливі цьоці вдовольняються залишками наприкінці базарного дня. Бігали‑упадали за жінками хіба лицарі, і то лише з меркантильних переконань: отримати посаг.
3. Беріть час від часу ініціативу в свої руки. 
Подаруйте чоловікові квіти. Ще чудернадцять років тому обдаровувати ними чоловіка було непристойно. Ну який мачо зізнається, що любить нюхати троянди? Тепер інші часи – букет мужчині дарують. Але квіткова композиція має бути монохромною, не пастельною, високою, але не широкою (ніби силует Барака Обами в переході метро). Ось вам список рослин для нього: калина, орхідея, апельсинове дерево, червона троянда (і ще такий штурпачок у глечику, назву якого забула). Порада від мами, просила дописати: «Можете з’їсти на першому побаченні з коханим хурму. А зернятко посадити. Воно проросте, а ви цей вазоночок вручите милому зі словами: «Плекай це хурмятко, як нашу любов».
4. Станьте рівнею чоловікові. 
Якщо ви терпите крики, гуки, побої – тоді я з вами не розмовляю. Звертаюся до дівчат з гідністю – придивіться: поруч із вами ваша друга половинка, тобто ваше альтер его. Поки ви обмежена неосвічена цьоця, – то з вами вуйко, який пахне шпротами. Станьте ідеальною, як фея, – і романтичний чоловік зі списку Forbes покличе вас під вінець.

Як правильно плакати

1. Плачте тільки перед тим, хто на те заслужив. 
І так, щоб сльози подіяли на результат. Перед жінками не рюмсайте ніколи. Тільки перед чоловіками.
2. Плачте беззвучно. 
Як Віра Холодна в німому кіно. Щоб чутно було лише, як тече сльоза.
3. Ваші вії мають бути намальовані водостійкою тушшю. 
Якщо раптом це звичайна туш, припиняйте плакати, матимете комічний, а не фатальний вигляд.
4. Оберіть напівтьмяне місце, поверніться до чоловіка привабливішим профілем і заплачте. 
Якщо ридатимете, як плакальниця, почервоніє шкіра, вистрибнуть шмарклі, лице зімнеться, як постіль у купе після прибуття на станцію. (Писала цей пункт із коліжанками. Інна і сестра Юля додали: треба перевірити щитоподібну залозу. Здайте аналізи, бо, може, у вас зайва вага, целюліт і плаксивість через хворобу).
5. Якщо ваші сльози не подіяли на адресата, – 
витягніть носовичок із вашими ініціалами і скажіть щось таке: «Цвіте льон. Ця алергія... Даруйте». Немає сенсу витрачати коштовні емоції на металевого штурпака.

Що найсексуальніше в жінці?

1. Розум. 
І все.

Що найсексуальніше в чоловікові?

1. Розум. 
2. Гроші. Зароблені, а не вкрадені. 
Ті, кого любила і люблю, з простеньких хлопчурів зуміли стати заможними мужами завдяки харизмі й інтелекту (дехто навіть мешканцем рейтингу Forbes).
Я глибоко переконана, що бідність серед чоловіків – побічний ефект ліні, або обмеженості.
3. Впливовість. 
Якщо вуйко встидається, не хоче працювати та ще й занижує самооцінку жінці, яка поруч, то такого нездалого, хай навіть відкоригованого спортзалом, звабливим не назвати.

§2. Образ

Хочете бути красивою?

1. Плекайте красу! 
Панянка дбає про себе: проходить медогляд щороку. За коробку цукерок та пляшку шампанського медичну книжку не купує.
2. Не займайтеся самолікуванням. 
Коли щось болить, панянка настоянки з лопуха не п’є. Примочки з урини не робить. Панія має контакти кваліфікованих стоматолога, терапевта, гінеколога та хоч психоаналітика.
3. Пам’ятайте про критичні дні. 
Панянка не залишає засоби гігієни на видному місці. Вона використовує спеціальні пакетики для прокладок і тампонів у громадських вбиральнях. Пані не забуває у такі дні двічі чи тричі на добу приймати душ.
4. Використовуйте відпустку за призначенням. 
Якщо настав час вихідних, – панянка летить у цікаві місця, де можна набратися натхнення та мрій. Під час довгоочікуваних канікул вона не копає городи і не робить ремонт у хаті. Вона відпочиває.
5. Не нападайте з обіймами на людей, якщо впріли. 
Панянка пояснює друзям або колегам, що забігалася; якщо ті наполягають на обіймах, тільки тоді лине до них.
6. Не куріть. 
Хіба іноді, щоб підтримати атмосферу. Якщо ж панія полюбляє посмалити, то робить це на вулиці у відведеному місці. Ніколи пані не курить при дітях і жінках при надії. Після цигарювання не забуває почистити зуби і помити руки.
7. Дбайте про шкіру обличчя та тіла. 
Для всіх частин тіла панна має зволожувальні креми перевірених брендів.
8. Не дозволяйте собі з’являтися на люди заспаною і втомленою. 
Пані обов’язково шукає можливість поспати сім годин поспіль (безперервно). У добре провітреній спальні і на натуральній постільній білизні. Панія шукає нічну няню, якщо малі діти роками не дають нагоди виспатися (цей пункт я для себе написала. Можливо, коли вийде книга, прочитаю і нарешті дослухаюся).
9. Стежте за вагою тіла. 
Панянка не дзеленчить кістками від надмірної худорлявості. І не перетворюється на величезну перину. Бо їсть маленькими порціями – і ту їжу, на яку хоче бути схожою. Я не їм сальтисони, бо нащо мені перетворюватися на таке масне й опукле?

Як виглядати на мільйон, коли нема грошей

1. Позичте у щедрої подруги грошей до завтра. 
Підіть до бутика Chloe, наприклад. Купіть собі сукенку, ще й жакет. Одягніть на вечірку. А завтра поверніть одіж до магазину. Тільки будьте готові, що цінник може визирнути з‑за спини підступно та невчасно. Тоді смійтеся голосно, мов Гомер, і кажіть: «Так‑так! Я дорога штучка! Абисте знали!»
2. Не малюйтеся яскраво. 
Чиста шкіра і ледь підведені уста нададуть вашому образу краплину аристократичності. Не парфумтеся, як з переляку.
3. Не шкодуйте інвестувати у волосся. 
Доглянута шевелюра – найкращий аксесуар, тому не шкодуйте грошей на колориста, перукаря і засоби по догляду за фризурою.
4. Нехай у вас буде дизайнерська торбинка. 
Невеличка, однотонна, охайна. Навіть якщо на неї доведеться працювати три дні на будові і чотири на заправці, а потім тиждень співати пісень у переході...
5. Станьте Кім Кардашьян або визнаною блогеркою. 
І модні бренди битимуться за право вас одягати.

5 ознак, що ви пацанка

1. Зовні ви схожа на мужчину. 
Вам доводиться вдягатися в рожеве, хоч ви не дитина. Щоб люди знали: перед ними – жінка, а не чоловік.
Ви схожа на чоловіка: недепільовані руки, ноги і навіть вуса, розхлябані жести. Для вас є звичним свиснути, сплюнути, зареготати, щикнути і ригнути. В розмові віддаєте перевагу темам технічним. Знаєте різницю між футбольними клубами «Челсі» та «Арсенал». У ваших кишенях: запальничка, обгортка від цукерки, 10 копійок.
2. Віддаєте перевагу бійці, аніж конструктивному діалогу. 
Вас легко розлютити. За сусіднім столиком кафе хтось голосно плямкає/ремигає – ви мовчки встаєте і вгощаєте стусаном. Якщо образили вас/ваших рідних, – готові прибити, замість того щоб дипломатично поговорити. Підрізали вас машиною – ви блокуєте, вистрибуєте, берете правопорушника за комір і піііпкаєте його головою об кермо.
3. Хірург – ваш улюблений лікар. 
Ви буваєте в лікарнях через травми частіше, ніж у ЛОРа, гінеколога, офтальмолога чи психолога. Ви, як одна пацанка, «колекціонуєте гіпси» замість сервізу в серванті. А шрамами хизуєтесь, як відмінниця грамотами.
4. На формальній вечері замовляєте горілку і/або пиво. 
Ви добре знаєте смак самогону. Цікавитесь новинками горілчаного світу. Слова «Піно Нуар» і «сомельє» для вас іншопланетні.
5. Ви не маєте бойфренда, але маєте його одяг. 
Замість суконь і підборів – штани, футболки, світшоти, олімпійки, кеди і ще труси‑боксери. Спортивний костюм ви вдягаєте не лише у спортзал, а й до церкви і на побачення.

Подорож літаком

1. Обирайте надійні авіалінії. З іменем та історією. 
Якщо літати з компанією «Перебийхвіст» або «Недоліт», можна долетіти до Бога, а не до Рима.
2. Приїжджайте в аеропорт за півтори години. 
За годину – пізно, за дві – рано. Щоб був час на просекко або капучино. Ставайте у лінію бізнес‑класу для оформлення польоту, навіть якщо летите лоукостом. Чекати зі всіма – нудитися у черзі – шкода життя. А я своє відстояла в дитинстві. Коли мама посилала купити хліба, та ще й у спеку, я заразом дізнавалася про запахи озадків дорослих покупців. Уникайте черг. Якщо у вас не проплачено політ у першому або бізнес‑класі, скажіть пошепки працівникові на стійці: «Я, напевно, вчора завагітніла... Не наганяйте мене, будь ласка».
3. Подорожуйте без клунків. 
Ви втратите елегантність, якщо обвішаєтеся торбами: «Несе Галя воду, коромисло гнеться…» Справжня пані ніколи не обтяжує себе великими сумками – це ознака провінційності. На плечі у вас має гойдатися моднява торбинка розміром з мого песика Лунтика. У ній – зубна одноразова щітка (вже з пастою), крем для рук, гаманець для банківських карток, паспорт, книга, щоб відганяти набридливого співрозмовника під час польоту, вервичка, навушники, шкарпетки. Можна ще зелене яблуко (барвисте може розтлумитися).
4. Відмовляйтеся від незрозумілих для авіаконтролю речей, щоб вас не зупиняли працівники авіабезпеки. 
Моя знайома має знайому, яку в аеропорті Домінікани затримала митна служба. У панянки в сумці засвітило кістки. Виявилося, жінка увесь час у готелі після трапези відкладала недоїдки улюбленому псові.
Основна валіза також має бути напівпорожньою (для майбутнього шопінгу). Не раджу повторювати героїзм мами, яка в моєму дитинстві пакувала нас до літньої Одеси, наче назавжди: зимові шапки, теплі пальта і чомусь шлюбний костюм та мешти тата. Кип’ятильник. Кілограми дюшесок та постільна білизна. Чому? «Я думала – а раптом війна?..» – пояснила мама нещодавно, коли я нарешті спитала.
5. Не обмотуйте валізи целофаном. 
Це оселючнює. Якщо боїтеся, що вас обкрадуть, тоді закодуйте багаж. Якщо непокоїтеся, що торбу покоцають вантажники, яким не склалася кар’єра футболіста, тоді змиріться. Багаж усе одно (пере)кидатимуть. Валізам насправді пасує подряпаність, старість, зім’ятість. Але дорогим і вишуканим. Це наче зморшки на обличчі аристократичної пані промовляють про її досвід та достойне життя.
6. Обов’язково ледь захворійте на аерофобію. 
Це надасть вам особливого статусу в літаку. Стюардеси будуть панькатися з вами, наливатимуть вино. Ви зможете офіційно боятися і поводитися фатально: вхопити за плечі симпатичного сусіда у миті турбулентності, промовляючи: «Ці останні миті я рада прожити у ваших обіймах! Пообіцяйте, що ми одружимося, якщо виживемо!» І нехай дає письмову згоду. Я теж боюсь літати, але Інна Корнелюк, редактор цих нотаток і моя подруга, знайшла переконливі слова підтримки: на борт треба заходити, сповненою гордості за людство.
7. Одягайтеся в літак елегантно, бо вам – летіти! 
Де ви бачили орлицю в ядучій синтетиці? Хай і на голові, і в голові буде порядок й естетика. Я перед польотом роблю укладку, мені її вистачає на два дні вікенду. Вдягайте зручні твідові штани та блузу/сорочку/камізельку... з натуральних тканин. А макіяжитися не варто. На висоті шкіра зов’яне, косметика звурдиться на обличчі, личко перетвориться на пичку.
P. S. Якщо панічно боїтеся літати, обирайте поїзд. З Києва до Барселони їхати лише 75 годин із чотирма пересадками; до Дубаю – 87 годин і ще 4 години пішки. Ці дані приблизні – я їх щойно вигадала. 

Що видає бідність

1. Сухе, ламке, відросле жоржиною, бо з темним чи сивим корінням, волосся. 
Яскраво фарбоване або кольору бляшанки з‑під шпротів. Усі неприродні відтінки дешевлять вас. Я після колористики звіряю колір локонів із чубчиком сина – якщо вони однакові, то щаслива.
2. Довгі нігті, вкриті об’ємним шелаком або напацькані кольорами. 
Таке полюбляють коханки депутатів. Короткий безколірний манікюр обирають упевнені в собі дівчата. Й елегантні багатійки «блакитної крові». Прозорі нігті – ознака того, що панні не потрібні кігті для вполювання здобичі. Вона має все.
3. Синтетика. Ніщо так не збіднює, як одяг зі штучних тканин. 
Я перевіряю вбрання, перед тим як купувати. Якщо після примірки речі волосся стає дибки, то не придбаю її. У спеку в синтетиці легко засмердітися. Вона дешево блищить і не мнеться. Тим часом хрумка накрохмалена сорочка довше ніж день ніяк не витримає. Її точно доведеться прати. Натуральні тканини обирають чепурунки, які мають гроші на хімчистку або на хатній персонал, щоб доглядати за таким примхливим гардеробом. А блуза із нейлону залишається однаковою навіть після тижня щоденного дефілювання. І втримує запахи, в яких ви побували…
4. Неприємний запах. 
Я, коли обіймаю людину, одразу нюхом чую, в якій квартирі вона живе. Чи є пліснява в її кімнатах. Коли людина приймала душ. І що їла на обід.
5. Покоцаний гаманець. 
Навіть якщо ви семидітна мама, яку покинув чоловік і затопили сусіди. Навіть якщо ви живете на соціальну допомогу та їли позавчора... Навіть тоді у вас має бути модне охайне портмоне. Порепаний гаманець одразу видає печаль вашого становища. Моя мама ніяк не хотіла позбутися портмонетки, яку я їй колись студенткою привезла з Англії. Вона у цьому гаманці зберігала фотографії всіх дітей, внуків, тата і Лунтика. Дисконтні картки від супермаркету «Бджілка» й до фешенебельного «Санабанта». Жуйки, Златин перший зуб і валідол. Мама за жодних обставин не хотіла з портмоне прощатися, наче то її оберіг. Я навіть була вдячна бандюгану з метро, який його поцупив. Але гаманець був таким пошкодженим, що злочинець його повернув…
6. Розмови про побут. 
Якщо хочеться приховати скромність cоціального походження, намагайтеся мовчати про те, в яких матеріальних умовах мешкаєте. Уникайте зворотів: лоточок біля під’їзду, санки на балконі, наш сміттєпровід, моя маршрутка, ціни на молоко та хліб, ковбасу, Єгипет... Мільйонеркам такі слова – іноземні.
7. З вами ваш чоловік (коханець, залицяльник, кавалєр, кавалєр на одну ніч – виберіть потрібне) у заправленій в рейтузи майці. 
І в старих сандалях прямує цей мужчинчик на Запоріжжя плацкартом.

Панянка та соціальні мережі

Панянка має свою грядочку в Інтернеті – і плекає її. 
Своя сторінка у соцмережі у неї доглянута, чиста, розповідає про смаки та уподобання панни. Затишна, як оселя.
1. Вона дбайливо обирає аватарку. 
Зупиняє вибір на тій, де вона у доброму гуморі. Ставиться до цього відповідально, як до фото на американську візу. Щоби з першого погляду справити гарне враження.
2. Не публікує фотографій, які принижують честь та гідність інших. 
Світлини з п'янких вечірок, де гості червоніють носами та косять очима через надмір алкоголю, панянка в Інтернет не виставляє. Якщо на світлині, якою хочеться поділитися, є ще хтось, пані питає дозволу на публікацію. Фотографії, де панна гарна, а коліжанка закотила очі, мов у нестямі, пані видаляє і нікому не показує.
3. Відповідати всім коментаторам у соцмережах – поганий тон. 
Якщо під фото панни пишуть гидотні коментарі, вона мовчить. І замість того щоб порпатися у гноївці злих дописів, займається своїм життям. Цілує донечку. Купує синичкам сала. Катається на «Джет Скі». Слухає улюблену симфонію №1 d‑moll Рахманінова, хоч за життя великого композитора вона несправедливо провалилася і через неї автор покинув батьківщину. Бо розуміє – і великими завжди невдоволені. Їх обмовляють. Роблять спроби надломити їхню силу волі.
4. Панянка дбає про зміст публікацій. Вони – актуальні й цікаві. 
Не перенасичені дитячими темами чи одержимістю дієтами або, наприклад, фізкультурою. Декілька років тому ми обідали зі Златою у модному кафе – сиділи біля вікна. Раптом донька мало не лупнулася головою об скло, бо побачила якусь Мамасіту. Я спитала, хто це. Злата глянула на мене, як діджеї радіо на грамофон. Виявляється, жіночка – ясна зоря Інстаграм, де проповідує тверк. Я зайшла на її сторінку – і вийшла, ніби побачила ексгібіціоніста в під'їзді. На всіх фото чи відео Мамасіта трусить сідницями.
5. Панянка завжди заходить на чужі сторінки авторизовано. 
Якщо хоче висловитися, робить це публічно. Їй нічого приховувати і вона себе не соромиться, як і своїх слів. Анонімно тиняються Інтернетом соцмережні маніяки та збоченці‑садисти, які роблять боляче, ображають, принижують задля задоволення.
6. Панянка не живе у соцмережах і задля них. 
Вона виходить заміж, веде дитину на мюзикл у Ковент‑Гардені, зустрічається з Джастіном Бібером, бо їй так хочеться. І ці моменти вона спершу переживає і насолоджується ними. А вже потім – дуже дозовано – виставляє пережите людям на спозирання.

Панянка та апетити

1. Панна йде до супермаркету наїдженою. 
Щоб з голоду не скупити зайвого.
2. Продумує меню на декілька днів – пише список продуктів. 
І згідно з ним робить закупи. Викидати їжу або купувати ягоди чіа на корм молі – справа не елегантна.
3. Дбає про чистоту в холодильнику. 
Вона не готує на тиждень. Зіпсовані продукти чоловікові з помсти за скандал не згодовує.
Якщо молоко, риба, йогурти протерміновані, – викидає їх у смітник. І не годує тим нещасного кота, а потім молиться, щоб той вижив.
4. Бореться з надмірним апетитом. 
Під час нападів голоду випиває багато негазованої джерельної води і схрумує яблуко або огірок. Бажано потренуватися, бо, наприклад, обожнювана мною подруга, коли їсть яблуко, то мені здається, що м’ясорубка працює.
5. Смакує з гарного посуду з приборами. І за столом. 
Вона ніколи не їсть біля телевізора чи за книгою. А якщо хочеться комфорту, наливає собі чаю з м’ятою або келих сухого вина і тоді дивиться шоу‑програми Олі Фреймут.
6. У ресторані не вдає з себе монахиню під час Великого посту. 
Якщо пані хоче карпачо, а не шпинат у лимонному соусі, вона сміливо замовляє те, що хоче. Страх справити таким чином погане враження, особливо на першому побаченні, пані не спиняє. Вона знає, що якщо цей чоловік – її доля, то він не відцурається від неї через гарний апетит.
7. Знається на вишуканій їжі. 
Знає, що таке ягоди асаї, чіа, кіноа, мигдальне молоко. Здатна розпізнати лангустина, навіть залитого соусом. Вона вміє готувати панакоту на кокосовому молоці вдома. А на сніданок у пані не просто яйця смажені, а яйця‑пашот і бенедикти.
8. Знає імена відомих шефів, які творять тенденції кулінарії. 
Якщо забула, – дивиться в Інтернеті.
9. Не їсть свинину, часник і тушкованку з кіоска через дорогу. 
Якщо дуже голодна, а перекусити нічим, випиває шклянку води, лягає спати і каже собі, як мене вчила мама: «Поїм завтра».

Як бути леді?

1. Леді ніколи не холодно і вона не хоче їсти. 
2. Згорблена спина просить патика. 
3. Будьте охайною і тілом, і ділом. 
4. Не обколюйтеся ботулотоксином, дайте обличчю дорослішати з гідністю. 
5. Мова – ваш паспорт. 
6. Уявіть, що вас споглядає Бог, і він – чоловік. 
7. Леді не економить на собі. 

§3. Кар’єра

Як домогтися свого

1. Поставте мету. Напишіть покроковий план. 
Наприклад, стати графинею Лемківщини. Перший крок: позбавтеся того, що вам заважає почуватися графинею. Продепілюйте ноги. Коли танцюватимете полонез, кудлатість стане перешкодою. Далі – спитайте друзів, сусідів, посла Великобританії, чи вони, бува, не мають номера телефону графа Кентського чи Йоркширського? Коли матимете контакти, домовтеся з аристократом про зустріч. Закохайте його в себе. І запросіть жити до Стрия. Ось вам покроковий рецепт, як стати графинею Лемківщини.
2. Доведіть усім, що вони помиляються. 
Коли хтось скаже, що з вагою 120 кг ви не зможете займатися синхронним плаванням, або для того, щоб стати міністром здоров’я, – замало диплома франківського медучилища, – не вірте. Наберіть обрисів своєї мрії – схудніть, підіть на курси підвищення кваліфікації, вкладіть гроші у зерно (так мені один бізнесмен радив) – і станьте мільйонеркою.
3. Не спіть – працюйте. 
Ви не зможете балотуватися на президента США з відбитком від подушки на обличчі.
4. Створіть колекцію корисних знайомств. 
Нехай у вашому телефоні будуть контакти слюсаря Сергія, лікаря Комаровського та Петра Порошенка. Бажано, щоб у їхніх телефонах був і ваш номер.
5. Розум та професійні навики – на цьому акцентуйте, коли вам запропонують роботу. 
Робіть усе так, щоб вас одразу сприймали серйозно. Якщо пробуєтеся на посаду телезірки, не зазначайте в резюме, що навіть ладні переспати із шефом заради роботи. Чиніть навпаки. Спершу станьте телеведучою. Потім вийдете за шефа заміж. А тоді – спіть‑переспіть з ним – скільки душа зажадає.

5 способів справити погане враження

1. Спізнитися. 
Людину, яка спізнюється, серйозно не сприймають. Якщо вже так стається зі мною, я кажу людям правду. Бо чим виправдання «стою у заторах» краще за правдиві: додивлялася серіал, спалила фен – гасила полум’я на волоссі, забігла до кафе на каву, бо тут такої нема (?) Сказала правду і заплатила за обід усього товариства. Тепер побоююся, що хтось завжди сподіватиметься, що я завжди спізнюватимусь.
2. Прийти завчасно. 
Для мене це ще гірше, ніж спізнитися. До нас няні приходять на восьму ранку. Мають ключі – самі двері відчиняють. Уявіть, спускаюся вранці з Євдокією на руках на кухню, щоб заварити каву. І я – у спідньому. А за столиком уже сидить няня. І, на відміну від мене, одягнута. Я прикриваю дитиною груди – і вся червона, як бурачок, біжу геть одягатися. Виявляється, няня побоялася спізнитися на роботу у свій перший робочий день. От і приїхала на годину раніше. Добре, що я встигла чоловіка попередити…
3. Видавати зайві звуки. 
Ніщо так не дратує, як голосні вигуки. На людях годиться усміхатися – так, щоб було видно лише передні зуби. І не демонструвати пломби на зубах мудрості та гланди. Над жартом можна посміятися, але не вигигикувати баси.
4. У розмові весь час говорити про себе. 
Навіть якщо ви щойно повернулися з Місяця, бачили всіх святих і здобули Нобелівську премію, – потрібно про це мовчати. Можна заздалегідь попросити друзів, щоб за вас це розповіли, а ви потім доповните. Інакше можете образити співрозмовника, який теж має досягнення. Вони, на відміну від ваших, полягають у тому, що візаві нарешті навчився їздити на велосипеді. Вас запам’ятають, хай навіть упродовж усього вечора ви не зронили ні пари з вуст, якщо на прощання невимушено скажете: «Приємно познайомитися, я, графиня Роздільська, чекаю на ваш візит до мого маєтку цієї суботи».
5. Ви просто не вмієте вести розмову. 
Ваша мова дуже бідна. Ви екаєте, шукаєте слова, тикаєте людині, з якою щойно познайомилися. Говорите дурниці. Пам’ятаю випадок, коли на одному прийнятті дві дами робили спробу заговорити. Одна іншій каже: «О, який животик! П’ятий місяць?» А та сумно відповідає: «Я не вагітна...» І це не анекдот.
Коли виникає напружена пауза, одразу зиркаєте в телефон? У такому разі потрібно просто поцікавитися співрозмовником.

Як встигнути, коли спізнилась

1. Не метушіться. 
Жодна напасть так не чуднить панну, як неконтрольовані рухи, ніби у вас короста або лупнуло струмом. Наберіть повітрячка і неквапливо починайте збиратися.
2. Сплануйте все заздалегідь. 
Наприклад, коли миєтеся в душі. Якщо спізнююся, то під час вмивання вирішую: що вдягну, що з собою маю взяти і чим уже не поснідаю.
3. Поснідати можна в машині. 
Нехай завжди у дверцятах автівки буде пакунок «від білочки»: горіхи, яблуко, вода і біскотті. Каву можна купити на заправці, ви ж напевне вчора забули заправити машину.
4. Зателефонуйте і вибачтеся перед людиною, до якої спізнилися. 
І скажіть правду: я спізнюся, бо довго спала. Відмовки про затори залишіть для брехлійок. Обманювати – не ваш рівень.

Як поєднувати професійне й особисте

1. Ніколи не обирайте між роботою і сім’єю. 
Відсидите в декреті – втратите кар’єру. І пошкодуєте. Він собі самореалізується, а ви потонете, як не в борщі, то у гаспачо. Запрацюєтеся – старої нареченої нікому не треба.
2. Будьте спільниками з коханим. 
Радьтеся з ним. Випускайте його на волю. Наживайте спільних друзів та ворогів. Коли станете з чоловіком єдиною бандою, він підстрахує на господарці, поки ви займаєтеся кар’єрою.
3. Не готуйте складні страви, які забирають багато часу. 
Приготуйте макарони, викладіть на красиву тарілку і скажіть: «Любий, ось тобі паста з очима равликів і вухами кальмарів».
4. Поєднуйте мільйони справ одночасно. 
Учітеся в університеті, слухайте лекції в неті, качайте звивини і прес. Якщо хочеться, працюйте президентом країни і сміливо вагітнійте. Маєте на все одне життя. Єдине. Ви ж не хочете на старості залишитися з котом на колінах.
5. Шукайте помічників. 
Відкривайте школу свого персоналу. Навіть якщо її випускниками стануть ваша мама, чоловік, свекор і старші діти. Тренуйте їх робити справи відповідно до ваших стандартів. Нехай свекруха готує панакоту за вашим рецептом; мама дресирує канарейку від вашого імені; чоловік гуляє з дітьми, коли холодно (ви – навесні, коли сяє сонце).
6. Спіть і їжте мало. 
Переносьте депресії на завтра, а поганий настрій на Миколи та ніколи.
7. Сьомої поради не маю. Бо я забобонна. І на цифрі 6 спинятися не схотіла. 

Правила кар’єри

1. Обирайте роботу в компанії №1, хай навіть до неї високо, як до мрії. 
2. Працюйте як востаннє, доки ваша репутація не сформувалася. 
3. Обирайте покликання, а не зарплату. 
4. Якщо переросли зарплату, прагніть більшого. 
5. Стійте осторонь інтриг. 
6. Дружіть із впливовими людьми. 
7. Конфліктуйте заради змін і вирішення проблем. 
8. Не засиджуйтеся в декреті; максимум – півроку. 
9. Звертайтеся до колег на Ви. Тоді вони не зможуть бути фамільярними з вами. 
10. Не робіть чужої роботи. 

§4. Сім’я

Як відновити пристрасть

1. Не робіться з чоловіком єдиним цілим. 
Відрізняйтеся інтересами, думками, хобі. Вам не обов’язково лазити з милим Говерлою чи грати у баскетбол при зрості метр п’ятдесят. Я колись заради коханого занурилася з аквалангом на Мальдівах. Усе б добре, якби не запалення легенів. Ледве вилікували...
2. Назвіть його чужим іменем. 
Коли мій чоловік перестає проявляти в мій бік цікавість, я кажу, наприклад: «Віталій! Ой, даруй, Володя…» І я знову стаю для нього видимою.
3. Припиніть нав’язувати своє товариство. 
Якщо вже у повітрі буревій та хурделиця, не робіть спроб розпитувати, що сталося. Зберіть речі. Замовте квиток у теплі краї, можете бузьків запитати, куди краще податися, – вони щороку літають. І вирушайте у мандри. Повірте, якщо вас рік не буде, чоловік точно за вами засумує.
4. Станьте цікавою собі. 
Конфлікти у сім’ї є наслідком внутрішніх негараздів. Ну як може подобатися жінка, яка постійно ниє, сичить, нарікає, погано пахне та думає? Але найгірше, коли цю цьоцю ще й треба розважати. Я, наприклад, люблю сама себе дивувати. Замислюватися над біографією білки, яка ходила зі мною вагітною. Залазити в дитячий манеж. І затуляти долоньками очі незнайомцю, що стоїть переді мною на касі заправки. Поки я себе розважаю, коханому нудьгувати зі мною не доведеться.
5. Пристрасть відновлювати не потрібно. 
Якщо вона згасла, іноді легше скоритися і піти вчасно зі стосунків. Щоб дати собі та йому можливість нової гарячої любові.

Як стати радістю свекрусі

1. Подружіться з мамою вашого чоловіка. 
Запрошуйте її в кіно, на шопінг, на дискотеку, на курси крою та шиття, на батьківські збори до внуків... (Або телефонуйте їй 20 разів на день і пропонуйте зустрітися. Тоді свекруха добровільно відцурається.)
2. Медитуйте під час спілкування зі свекрухою. 
Навіть якщо вона відверто вас ігнорує, критикує, затуркує. Підніміться подумки вгору над нею: ген‑ген над люстрою, понад крони старого дуба, аж за хмари. Подивіться на неї з висоти марноти і процитуйте собі Бальзака: «Я надто високо, щоб мене торкнулися ваші образи».
3. Придивіться до неї – і знайдіть у ній щось рідне і миле серцю. 
Це ж ця жінка народила вашого коханого Омеляна. Можливо, у неї його очі? Чи родимка? Спробуйте щось у ній полюбити, хай це буде кінчик правого вуха. Вам стане легше жити...
4. Прийдіть до свекрухи в гості і подаруйте сертифікат. 
У ньому, наприклад, зазначено, що на її честь названо зірку. Зірка Розалія. Тільки ніколи не зізнавайтеся, що вигадали і надрукували його самі.
5. Цілуйте її та обіймайте. 
Навіть якщо свекруха втікатиме, – наздоженіть її і довго, і ніжно тримайте в обіймах.
6. Натренуйте дітей гарно вимовляти її ім’я. Нехай перше слово вашої дочки буде не «мама», а «Гертруда Стайнівна». 
У мене свекруха хороша, тому вищезгадані правила на собі не перевірені.

Розрада від зради

1. Якщо ваш чоловік – зрадник, бідося, виженіть його з хати. 
Назавжди.
2. Якщо ваш чоловік – олігарх, теж виженіть його з хати. Але на деякий час. 
Винайміть йому квартиру в спальному районі або ліжко‑місце. За його ж гроші. А в його одяг вберіть його лакеїв чи помічників: охоронців, водіїв, особистого шліфувальника лисини. Мою подругу зрадив чоловік. Наступного ранку вона розпродала між коліжанками увесь його гардероб. До трусів. Я придбала лижний костюм, наприклад.
3. Напишіть смс: «Ігорчику, від глистів зварила тобі чай зі шипшини. Не забудь випити». 
І випадково розішліть цю записку всім його колегам та знайомим. Не забудьте потім дописати: «Пробачте, надсилала чоловікові. Випадково відправила вам».
4. Не телефонуйте/не пишіть його коханці . 
Це принизить вас, але улестить самолюбство зрадливим. Коли я була коханкою, ой, коханою, то підсвідомо чекала, аби мені зателефонувала жіночка (не законна дружина, підкреслюю) мого обранця. Я ж ревнувала і хотіла зробити їй боляче. Бо він не був ані моєю власністю, ані її.
5. Не думайте про суїцид. 
Сприймайте зраду як можливість вивільнитися від непотребу. Скажіть йому: «Мужчина, не затримуйте чергу». І знайдіть собі нового коханця. Або коханку.
6. Нічого не їжте з горя. 
Так ви схуднете. І погарнішаєте. А легкий сум додасть вашому обличчю незабутнього драматичного виразу.
Можете залишити собі чоловіка на згадку.
Просто, якщо він зрадив, – відповідайте йому взаємністю.

Як елегантно народжувати

1. З першого дня вагітності готуйтеся до пологів. Оберіть гінеколога з гарною репутацією (ще краще – перевіреного друзями). 
Вчасно станьте на облік. Валерія та Євдокію народжувала в клініці ISIDA. Стала на облік уже на шостому тижні вагітності. Пам’ятаю ті найщасливі миті, коли почула стукіт дитячих сердечок. Бажаю кожному відчути таку радість.
2. Аналізи крові й усі інші здавайте регулярно. 
Важливіше знати правду, ніж покладатися на вірування архаїчних повитух. Народжувати підете зі спокійним серцем.
3. Якщо маєте сумніви, чи все добре з вами – животик притих, ви хвилюєтеся, обов`язково йдіть до лікаря. 
Злату народжувала в Лондоні. Але за місяць до пологів, якось уночі, прокинулася, бо злякалася – не відчувала її рухів. Щоб розбудити резидентку животика, я підстрибнула, витягла з морозильної камери пачку зеленого горошку і приклала до черевця. Але все намарно. Викликала невідкладну допомогу, зробила УЗД – мій первісточок Злата солодко спала. Було й таке – вагітна Валерієм послизнулася і впала в душі. Незважаючи на 6 годину ранку, зателефонувала в клініку, мене попросили приїхати. Тепло зустріли, перевірили, чи зі мною і дитям усе добре, заспокоїли... З Євдокією я разів зо двісті приїжджала переконатися, що все добре. Ісідівці до моїх страхів ставилися з повагою. І грошей за ці незаплановані візити не брали.
4. Народжуйте у перевірених пологових. 
Не йдіть туди, де від вас чекають хабаря, могорича та конверта з грошима. У своїх телевізійних перевірках пологових будинків я бачила, як деякі лікарі відмовлялися допомагати не зовсім заможним породіллям, бо ті були скромні статками. Якщо ваша воля, зробіть усе, щоб народжувати у приватній клініці. Або лише в тих місцях, де працюють професіонали, які ваше дитя зустрінуть з любов’ю (навіть без фінансових заохочень). Якщо порівняти витрати на хабарі, переживання й невпевненість, чи вам допоможуть так, як ви очікуєте та офіційну оплату пологів у приватній клініці, то прийдете до висновку: народжувати офіційно та з комфортом – набагато дешевше і спокійніше.
5. Зробіть усе, щоб ваша дитинка мала якнайкраще перше враження про вас і світ. 
І перед пологами подбайте про себе і посповідайтеся. Нехай душа буде спокійна. Причепуріться. Під час родів поводьтеся чемно. (Я Володю за волосся не смикала. Лікарів не матюкала).
P. S. Народжувати не боляче. Було колись. Нашим мамам і бабусям. Тепер медицина – наука приборкана. Вона породіллям допомагає, і народження дитини – справжнє свято. Тому насолоджуйтеся кожною секундою, щоб страх не зіпсував найщасливіший день життя. 

Як народити хлопчика

1. Не знаю. 

Як виховувати дитину

(поради стосуються дітей до 10 років)

1. Не показуйте страху. 
Діти одразу бачать наші слабкості. Нещодавно купала Валерія, та побоялася відібрати в нього морозиво – щоб син на мене не ображався. Саме так і було: намилене волоссячко, струменіє душ, а в руках дитини – пломбір.
2. Керуйте дитиною впевнено та зважено, як машиною на слизькій дорозі. 
Коли син галасує, вередує і вибиває чечітку, дратується та кидає іграшкою в люстру, я реагую спокійно. Діловим голосом Гілларі Клінтон повідомляю йому, що потрібно заспокоїтися. І одразу веду до фіранки показати павука Петра та його дружину Галину, які миттєво заспокоюють дитя (навмисно не забираю павутиння для екстрених випадків).
3. Дійте спонтанно. 
Якщо Валерій поводиться нечемно і вимагає чогось плачем, я підходжу до нього, присідаю навпочіпки і кажу щось несподіване: «Синочку, а ти знаєш, що 10‑й айфон погано продається?» Він замовкає. Такий метод не завжди допомагає, але я ліпшого ще не вигадала.
4. Не кажіть «ні». 
Коли потрібно заборонити щось, поясніть, чому ви так робите. Євдокія спробувала надгризти шкірку мандаринки, я обережно забрала: «Даруй, будь ласка, донечко. Мені ніяково про це казати… але в тебе тільки 2 зуби. І цей фрукт тобі не вдасться розжувати».
5. Не залякуйте. 
Моя сестра Юля, щоб її чотирирічна Габі не повторювала за кимось поганих слів, сказала, що у неї вискочать прищі на лиці. І показала в Інтернеті фото засмучених через шкірні захворювання підлітків. …Коли я була зовсім мала, мама лякала мене скаженим дядьком, що причаївся в ліфті, – то я дооовго з острахом ставилася до незнайомих чоловіків.
6. Любіть дитя. 
Якщо проти вашої дитини повстали вихователі чи вчителі, – не будьте легковірними. Ваша дитина ні на що погане не здатна, можливо, вона захищалася через агресію інших.
7. Шукайте проблему в собі. 
Вчіться розуміти свою дитину. Ви найкраще відчуваєте маля. Якщо в його поведінці вас щось не влаштовує, шукайте причину в собі. Змінюйтеся самі. Діти нас віддзеркалюють.
8. Якщо вам хтось каже, як виховувати вашу дитину, нікого не слухайте, ви ліпше знаєте. 

Як бити дитину

1. Ніколи не бийте дитину. 

Як робити подарунки дітям

Пригадую, одного разу на заправці мене здивувала касирка, дівчина років 20‑50 (я не змогла розгледіти вік під маскою макіяжу)... Так ось ця панія мала спитати: «Хот‑дог бажаєте?..» Але вона, не зважаючи на чергу позаду мене, випалила: «Ну і  що дарувати дітям? Не скажете? Раніше тішилися й цукерці. А зараз у них все є». Я ж готувалася відповісти: «Ні, хот‑дог не буду. Фішку залишила колишньому бойфренду». Але заклякла від несподіванки. А лише тепер сформулювала.
1. Майте подаруночок «від зайчика». Не йдіть до дитяти з порожнім клатчем. 
Нам з братом і сестрою мама такі презенти робила. Радості – багато та ще й бюджетно. Це має бути щось невеличке, але цікаве: хрущ у коробці, яблучко, в яке запхано солодкого желейного хробачка, вирізана паперова сніжинка, одна цукерка.
2. Уникайте практичних дарунків. 
Шапка. Телефон. Вішаки для одягу. Зубна паста. Таке дитина зобов`язана мати і без нагоди свята. Коли будете урочисто вручати п’ятирічному маляті міксер (бо його мама давно про такий мріяла), то не сподівайтеся, що дитина оцінить ваше почуття гумору.
3. Даруйте емоції. 
У нас зі Златою традиція – на великі свята я презентую подорожі. Навіть коли заробляла стільки, що вистачало на одну дизайнерську туфельку в місяць, все одно відправляла доньку на відпочинок. Добре, що тепер я знайшла професіоналів – study.ua, які допомагають дивувати дітей і робити мандрівки корисними. Наприклад, сюрприз – літній табір у США. Study.ua – освітня компанія, що організовує групові поїздки для школярів за кордон. Діти разом із вчителем вилітають з України, вивчають іноземні мови, подорожують та знайомляться зі студентами з  інших країн світу.
4. Не робіть дорогі подарунки щодня. 
Нехай дитина заробить гроші, наприклад, на перший велосипед. Опишіть малечі послуги та платіть за них. Серед моїх улюблених завдань – витирання псові лапок після прогулянки; відмивання плямок на божій корівці, витягання зерняток у кавуні.
5. Купуйте дитині дарунки на День святого Миколая. 
Навіть за останні гроші. У нас в класі був хлопець, який ріс без батька. Коли 19 грудня ми всі вихвалялися розкішними дарами з‑під подушки, він щороку казав: «А мені Миколай приніс кімнатні капці…» Лише з роками, коли теж сама виховувала Злату, я усвідомила філософську скромність тих тапочок.

За столом

1. Холодильник має бути схожий на вітрину Harrods. Виставте збанки‑склянки, мов інсталяції з манекенів. 
Пакети, недоїдки, зів‘ялі овочі та фрукти – цього краще одразу позбуватися. Готувати їжу здоровіше щодня. У нас на Галичині ґаздині звикли куховарити на тиждень: зупи, холодці, вареники, налисники. Я б такі традиції змінювала – те, що свіже в понеділок, може стати трунком Марусі Чурай у п`ятницю.
2. Купуйте собі порцеляну. 
Прозорий, немов серпанок нареченої, посуд зобов’язує товариство до гарних манер. І не оближете ви піалу від Villeroy & Boch! І не помиєте пальці після чоколядового пляцка у витворі мистецтва – горнятку з блюдечком!
3. Стіл вкрийте скатертиною. 
Поставте себе на його місце – хотіли б ви отак стояти завжди гола? Для кухонного столу існує столовий одяг на різні трафунки. У свято застеляю бельгійську скатертину ручної вишивки, квіти на ній такі справжні, що з відчинених вікон налітають бджоли – і сідають збирати нектар. На будень‑день наш улюблений стіл має вкривальні з льону.
4. Завжди сервіруйте стіл. 
Навіть якщо їсте бублик. Мої малята їдять на снідання кашу та фрукти. На столик біля дитячого стільця викладаю: порцелянове горнятко, глибоку мисочку, маленьку тарілочку для фруктів. Подумки бештаю нянь, які кладуть хліб на серветку. Для цього ж давно вигадали хлібну тарілочку.
5. Для кожної страви майте спеціальний посуд. 
Супницю для зупи. Хлібницю для хліба. Соусницю, бульйонницю, менажницю, фруктовницю, креманку… Не виставляйте на стіл кетчупи й гірчиці у магазинських упаковках. Переселіть їх у мініатюрні посудини. Для загальних страв – відповідні прибори, щоб комусь не довелося облизаними виделками тягтися до печені. У салатницю покладіть дві ложки; спеціальними щипалками зручніше набирати листячко та зіллячко.
6. Попросіть рідну людину послухати, як ви їсте. 
Іноді так смачно буває, що зуби трощать їжу, як більшовики подільські святині. Пережовуйте плавно. Беззвучно. Не сьорбайте. Одна моя родичка – гарна жінка – але нагадує за чаювання буревій. Так гучно та завзято вона п’є.
7. Просіть сусіда по столу подати вам те, що необхідне. 
Не волочіть декольте по столу, щоб взяти собі сіль або салат.
8. Перед десертом геть‑чисто заберіть усе зі столу. 
Викладіть нові прибори. Для десертів з підливкою не забудьте ложки. Не виставляйте електрочайник на стіл. Перелийте окріп в порцеляновий чайничок. В іншому – кавнику – задухмяньте каву. Якщо ж хтось п’є й чай, тоді подайте напій в окремому чайничку.
9. Відмовтеся від зубочисток. 
Після їжі ліпше почистити зуби щіткою та пастою.
10. Вмостіть бабусь і дідусів на зручне для них місце. 
Моя бабуся Світлана Рейнгольдівна завжди сиділа на подушці – бо така дрібнесенька, мініатюрна. Було тяжко їй висиджувати на твердому стільці. Я садила її на почесне місце в центрі столу. Подалі від вікна, щоб протяги не турбували. (Неодружених і закоханих «на куті» не садіть – як не поберуться, нащо себе картати).
11. Найменші діти нехай їдять з вами. 
Ми до столу присуваємо два дитячі стільці. Так, по трапезі я стаю схожою на м’який годинник Далі. Але таке тренування зріднює. (І тренує дітей до походів у ресторан).

Правила сім’ї

1. Уникайте цивільного шлюбу. 
2. Не бійтеся першою запропонувати руку і серце (як королеви Вікторія та Єлизавета). 
3. Чоловік повинен працювати, як і ви. 
4. Створіть затишок – навіть в орендованій квартирі. 
5. Даруйте свободу чоловікові і майте свій простір. 
6. Не лягайте спати з образою. 
7. Розмовляйте якомога частіше з чоловіком і дітьми. 
8. Мрійте всією сім’єю. 
9. Нехай вечеря за столом стане ритуалом. 
10. Творіть сімейні традиції (наприклад, день народження метелика). 
11. Працюйте і пишайтеся (навіть якщо драїте стайню). 

§5. Екстремальний етикет

Як правильно хворіти

1. Не зізнавайтесь людям, на що слабуєте, якщо хвороба не благородна. 
Наприклад, якщо у вас – діар…я, педикул…з, гемо…й, корост… Якщо таки доведеться розповісти про захворювання, знайдіть делікатну альтернативу. Скажіть, що у вас анемія, астенія, аритмія, дистонія. Або що у вас віолончіння (такої хвороби нема, але, назвавши її, матимете загадковий вигляд). Говорити про фізіологію – не лише поганий тон, а й імовірність згидитися людям. Уявляєте, якщо ваша секретарка повідомлятиме відвідувачів: «Даруйте, Алли Пугачовівни сьогодні нема, бо у неї крутить живіт»? Ви не дитина, ніхто вас не пожаліє, а засоціюють з унітазом і спустять з п’єдесталу.
2. Не репетуйте на прийомі у лікаря. 
Це неввічливо. Навіть якщо вам микають зуби, промивають носа, шлунок, роблять укол чи беруть кров із вени, спробуйте усміхатися. Болю все одно не уникнути, то ліпше змиритися і не ганьбитися бурхливим виплеском емоцій. Вити вовком справжній панні не личить. Перенесіть сльози на потім – поплачете вдома. Можна перед котом або краще – перед рибками в акваріумі – домашні улюбленці не викажуть вашої слабкості.
3. Йдіть до лікаря чиста як сльозинка, як сніжинка, тільки не як звіринка. 
Переконайтеся, що волосся у вас чисте, зуби начищені, тіло помите та спіднє – на заздрість маркізі де Помпадур. Хтозна‑яку болячку можуть виявити. Іноді дрібненький прищик може бути першим підсніжником скарлатини. І тоді доведеться лягти в лікарню. Моя мама вчила: «Донечко, нехай на тобі завжди буде ідеальна білизна. А як швидка забере?»
4. Здавайте аналізи вишукано. 
Краще у приватних клініках. Там вашу органіку запакують у спеціальні ємності та акуратно приберуть від людського ока. Але якщо вже доведеться віднести аналіз сечі чи ще чогось до місцевої поліклініки, тримайтеся гордо; щоб уникнути ганьби, купіть в аптеці контейнери. Не потрібно пакувати аналізи, за старою модою, у дзбаночки з‑під майонезу, кабачкової ікри та сірникові коробки. Цьоці‑лаборантки дбати про ваш імідж не стануть. Чи ви хочете пройти повз стіл у поліклініці, який завжди на видному місці, і бачити тару з виразно виведеним вашим іменем: «Аналіз калу. Автор – Валентина Гойдалко»?
5. Якщо хворієте і вас піднуджує, чи ще щось гірше з вами діється, – не сумуйте, а потайки радійте. 
Це знов‑таки чудова нагода схуднути. Нудота буває набагато страшніша – почитайте «Нудоту» Сартра.

Як правильно конфліктувати

1. Скандальте на результат. 
Робіть це тихо. Просто шуміти і вдаватися до галасу на людях неприпустимо. Я «зриваю маски», коли бачу самозванців. Якось на зйомках промо одного проекту режисер та оператор вирішили, що я беззахисна тваринка для дослідів. Відзняте було схоже на фільм про Другу світову війну. Через неправильне світло і виставлення кадру я була подібна на дядю Олю. Величезні груди сунули на глядача, масивне лице виглядало, як фото з паспорта боксера‑суперважковаговика після поєдинку. Я промовила до обидвох колег повільно і спокійно: «Видається мені, що ви працюєте як аматори. Негайно переставляйте камери та світло». Мене почули, ситуацію вдалося врятувати.
2. Матюкайтеся – лише вишукано. 
У крайньому разі – замість того, щоб дати нахабі в пику. Пані може лаятися, але бажано англійською і звертаючись до ображальника навіть віч‑на‑віч на Ви. Наприклад: «Пані Сніжано! Ваша поведінка зіпсувала вам ауру. Ви зазіхнули на мого коханого. Ваша кваліфікація – біч звичайна».
3. У сварці не переходьте на особисте. 
Краще розкажіть безсовісному про свої відчуття. Так ефективніше. Одного дня я повернулася додому раніше, ніж планувала, а на нашому з чоловіком ліжку спить няня. Я її тихенько розбудила і сказала: «Ірино, даруйте, що турбую ваш сон. Мене не влаштовує, що маю ділити з вами ложе. Залиште право спати тут і з моїм чоловіком за мною, будь ласка!» Потім я цю няню звільнила.
4. Не показуйте ворогу свої больові точки. 
Не плачте. Не впадайте у фатальність. Пояснюйте, наприклад, НЕ кажіть: «Семене Тетяновичу! Якщо ви мене звільните, мене ж ніхто на роботу не візьме! Я ж не переживу – зіп’юся! Вб’юся струмом! Стрибну з Говерли!» Ви згодом заспокоїтеся, а людина зрозуміє, що ви – слабка й невпевнена у собі суїцидалка. Кому таке треба?

5. Сваріться спокійно. 
Без крику. Без завивань. Сліз. Тим паче з коханим. Навколо ніхто не має знати, що між вами шкандаль. Істерички вийшли з моди. Гумор – класика жанру.
6. Конфліктуйте так, щоб не було соромно і не було за що просити пробачення. 
У минулому чоловік мого серця образив мене. Сильно образив. Я дала йому ляпаса. Вибачатися після цього довелось уже мені, чого я не планувала.
7. Ніколи не пишіть лайливі листи. 
У листуванні дотримуйтеся ділового стилю. Нехай усі матюки адресат читає поміж рядками. Лист‑сварка – документ не на вашу користь. Ліпше виважено висловити обурення тет‑а‑тет.

Панянка та безпека

1. Панянка, що має гонор, захищає себе. Якщо її ображають, – не вдає, що нічого не сталося, а дає відсіч. 
Мого сина вдарила по обличчю няня, що зафіксували відеокамери і про що я наступного ж дня розповіла в Інстаграм. Гестапівську няню звільнила, про її методи виховання тепер знають – і не лише в агенціях.
2. Не тисне на жалість. Її життєва позиція – рівна спина та спокійний вираз обличчя. 
Вона соромиться вдавати із себе жертву. І знає, що слабкими харчуються хижаки.
3. Не тиняється сумнівними місцями. 
Її не знайти на сільській дискотеці, у під’їзді без лампочок чи у Кремлі на чаюванні у Путіна. Пані не виходить без компаньйона чи компаньйонки, коли на вулиці час сутінків. Прабабуся Євдокія була простою мешканкою Підгірців. Книги про манери не читала. Але вона інтуїтивно нас, дітей, вчила: «Після півночі і до перших півнів світом льотає дідько. Надвір ходити не можна в цей час».
4. Завжди блокує дверцята авто, коли за кермом. 
Уночі паркується на освітленій стоянці, а не під липами біля генделя – пиякам на розвагу. Пані завжди дивиться під сидіння і на задні сидіння, коли сідає у машину. Раптом там причаїлася несподіванка, раптом бандитко щось замислив.
5. Робить усе, щоб уникнути ситуації, коли у безлюдних місцях – переходах, вулицях, паркінгах за нею, як гієна, хтось іде назирці. 
У студентські роки я працювала офіціанткою у львівському кафе «Лісова пісня». Опівночі пішки поверталася додому: на таксі грошей не було. Трамвай уже в такий час не їздив. Якось за мною причепився підозрілий вуйко. Він ішов і повертав туди, куди я. Хоч дуже налякалася, але продовжувала рішуче прямувати до освітленої вулиці. Біля костелу святої Ольги побачила молодого чоловіка. Побігла йому назустріч, кинулася на плечі і вигукнула: «Мій милий, дякую, що зустрів!» Потім цей хлопець провів мене додому. А маніяк пішов кудись у напрямку Личаківського цвинтаря, напевно. Та якби такий на вас напав, – цільтеся в його дзвіночки нижче пупа. Влупіть з усієї сили і тікайте.
6. Не носить у гаманці багато готівки, бо гроші тримає на банківській картці. 
Документи ховає не в гаманці, а у кишеньці куферка. Якщо гаманець вкрадуть, – картки пані швидко заблокує. А паспорт і права водія не доведеться переробляти.
7. Ніколи телефоном не видає фінансову інформацію, паспортні дані, пінкоди. Ні адресу, ні номери телефонів рідних – допитливим незнайомим. 
Моя кузина за 20 хвилин збанкрутіла. Їй зателефонували і сказали, що збій у системі. Потрібно відновити рахунок – Леся здала все. Залишилася необтяжена грошима, як немовля, яке щойно прийшло у світ.
8. Не знайомиться в пошуках пригод у соціальних мережах. 
А якщо так сталося – і її запросили на здибанку, пані повідомляє рідних про те, куди вона йде. Місце для першого побачення обирає сама. І не у себе чи у нього вдома.
9. Якщо авто пані поламалося десь серед траси Київ – Чоп, вона не виходить на дорогу трусити руками про допомогу. 
Пані завжди має номери телефонів технічних служб підтримки. Або ж вона телефонує у поліцію. Або моїй мамі, – якщо у вас є її номер телефону, – вона завжди знає, як діяти в  екстремальних ситуаціях.
10. Коли панянка надовго їде з дому, вона зачиняє двері на сигналізацію. 
Або просить подругу, щоб у неї той час пожила (але подругу, а не когось, хто винаймає квартири подобово). Я, коли йду з хати, а вдома ніхто не залишається, навчена мамою ще в дитинстві робити так. Замикаю двері на ключ, а потім вигукую у простір, щоб усякий злодюга почув: «Тату! Я побігла! Скоро буду! Нікому двері не відчиняй». Навіть тепер так роблю у Києві. Хоч тато далеко у Новому Роздолі.
11. Має гарні зв’язки, у разі потреби – тямущого адвоката. 
Вона має номер телефону мера міста і є далекою родичкою президента країни.

§6. Традиційний етикет, або Урок від пані Адаменко

Як змінився етикет із плином часу

Етикет – не догма, а інструкція для дій. Із плином часу суспільство стало демократичнішим, етикет – ще більш доцільним. Якщо надто спекотно, колготки на званий вечір під сукню «до підлоги» можна не одягати. Якщо ви спізнюєтеся (не більш аніж на 20 хвилин), можна попередити через мобільний телефон – надіслати повідомлення, заздалегідь написати на e‑mail.

У яких правил етикету скінчився термін придатності

1. Не приходьте в гості без попередження, без дзвінка по телефону. 
2. Парасоля ніколи не сохне у відкритому вигляді – ні в офісі, ні вдома – її потрібно скласти й помістити на спеціальну підставку або ж повісити подалі від одягу. (Колись було навпаки). 
3. Не варто пропонувати гостю роззуватися – він має сам це запропонувати (чи дощ, чи сніг, чи ні), вирішувати вам – знімати чи не знімати йому взуття. 
4. Можна не лишати в тарілці недоїдений шматочок («я не голодна!»). Якщо смакує – їжте все, призволяйтеся! 
5. «Коли я трапезую, то глухну і німію» – забуваємо. Бо «Коли смакую, – я розмовляю і куштую!» 

Які теми не варто порушувати

Є теми‑табу, на які не варто говорити під час бесіди: політика, релігія, здоров’я, гроші.
Що робити, якщо хтось почав із вами про це розмовляти і ставити вкрай неделікатні запитання? (Скільки вам років, чому ви не заміжня, чому не маєте дітей?..) Знизуйте плечима (нейтральний жест) і відповідайте на запитання: «Я  волію поки що не говорити про це»… Й усе.

Як реагувати на хамство

Ви не виправна колонія, тому не зобов’язані щоразу виховувати хама, як не можна чинити. 
Проте, якщо співрозмовник настирливо «тикає» вам, спочатку перепитайте: «Скажіть, будь ласка, ви до мене звертаєтесь?» Якщо не подіяло, то знову спитайте: «Ви до мене?», наступний етап – нейтральний жест – стенути плечима, який допоможе вам у будь‑якій ситуації: мовляв, що з таким вдієш. Ніколи не опускайтеся до рівня хама, уникайте конфлікту і відмежовуйтесь від нього – у цьому й полягає достойна поведінка.
І ще. Останнім часом у діловому (і не тільки) етикеті чоловіки часто порушують норми поведінки, згадуючи девіз феміністок: «У бізнесі (а інколи в житті) нема чоловіків і жінок». Це означає, що можна не подавати руки, коли жінка виходить з авто, не пропускати вперед, не допомагати одягти чи зняти верхній одяг, не вставати з місця, коли зайшла жінка. Я не є прибічницею таких нових правил, які, як на мене, є правилами хама.

Знімати капелюшок чи не знімати

Чи знаєте ви, що жінки мають набагато більше привілеїв, аніж здогадуються? Більше, ніж прав і обов’язків. І боротися жінка має лише за одне право – право бути жінкою. Бо жінці можна все, або майже все. 
Після того як чоловік першим із вами привітався (хоча б очима або кивнув), ви маєте право першою подати йому руку. Виняток – чоловік од вас набагато старший, його статус надто високий порівняно з вашим. І ваша рука може бути в рукавичці (не в зимовій, ясна річ). Ви можете залишатися у капелюшку у будь‑я кому приміщенні. Сподіваюся, ви відчуваєте різницю між капелюхом і шапкою‑вушанкою чи «копицею сіна махровою».

Як справити перше враження

Королівська постава – жити потрібно з прямою спиною. 
Йдеться не лише про здоровий хребет, а й про життєву позицію, спрямованість увись.
Гарна хода – ніжку ставимо перед ніжкою, ви тоді не крокуватимете, як солдат на плацу, а рухатиметеся жіночно.
Виструнчений силует, коли стоїте – і не потрібно ставити ноги «навхрест», а руки викручувати в немислимі фігури. Мерилін Монро говорила, що жінка має уявити собі шовковий мотузочок, що тягнеться крізь її тіло у небо.
Вміння невимушено стояти, присісти, але водночас не обсмикувати спідницю, коліна тримати зімкнутими – ось що справляє приємне враження без слів, бо це і є т. зв. невербальна мова. Сідайте легко, як метелик, що будь‑якої миті може так само легко здійнятися з місця. Незалежно від того, як ви одягнені чи роздягнені (я про купальник). Не ховайте ноги за ніжками стільця і  ніколи не смикайте донизу коротку спідницю. Все уже сталося, сіла і сиджу, наче я королева!

Як реагувати на комплімент

Як жінці, навіть діловій чи діловитій, без компліментів прожити? 
Вони – складова поняття «галантний кавалер». Чи траплялися вам такі чоловіки? Той, що може очима сказати: «Яка ж ви чарівна!» Він і двері перед вами відчинить, і пальто допоможе зняти, і за столом про вас дбатиме, водночас говоритиме компліменти. Комплімент – це коли віддають належне вам, вашій зовнішності та діяльності.
Не плутати з лестощами, що прилипають до вас, як фальш, і вони ж – словесний хабар. Відповідайте: «Дякую». У жодному разі не кажіть: «Я знаю». Не будьте зарозумілою, не задирайте високо носа. Не обурюйтеся, коли вам сказали: «Ви нині дуже гарна!» – «Невже? Лише сьогодні? Я – гарна завжди!» Це смішно. Чи обманюють жінку, яку бачать після недуги або нещастя та прагнуть підтримати й утішити? Їй добре слово тоді приємне як ніколи. Тож щедро даруйте компліменти жінкам. Та пам’ятайте: чоловікам можна робити компліменти (які не стосуються їхньої зовнішності, бо це таки інша історія…) щодо інтелектуальних, професійних здобутків, та якщо таких не бачите, – то похваліть його автомобіль або годинник.

Якщо у вас дірка на колготках або панчосі

Це жах – ви вже вийшли з дому і помітили, що на нозі чомусь «стрілка пішла»… 
Що робити? А нічого! Сумніваюся, що кожна жінка має в сумочці (або у клатчі) запасну пару. Навіть якщо ви її прихопили про всяк випадок, не завжди є змога нею скористатися. Тому нічого не робіть, ніби все гаразд. Бо насправді нічого страшного не сталося, та й кому спаде на думку, що ви порвані колготки на себе вдома вдягли, тож «стрілка» з’явилася тут і тепер. Отже, я певна, що ви спілкуєтеся з людьми тактовними, які з усмішкою зреагують на вашу оказію та й вас підбадьорять, якщо порвані колготки – те, що засмучує. Ви ж на місці візаві вчинили б так само?

Як правильно позіхати

За обіднім столом і за столом переговорів іноді невтримно хочеться позіхнути. 
Як це зробити так, щоб не мати вигляд знудженої або й невихованої? Звісно, можна затулити долонькою рота, як тоді, коли раптом нападе кашель або гикавка. Проте можна навчитися позіхати «у себе» – глибоко вдихнути. І це – залежно від ситуації – може стати свідченням глибоких почуттів: здивування, збудження, потрясіння.

Якою бути на першому побаченні

Перше побачення – це дуже важливо для майбутніх стосунків, але багато залежить від того, яку мету ставить перед собою дівчина. 
Якщо вона шукає швидкої перемоги в певному сенсі, то вдягне спідницю, яка ледь починається і вже закінчується, декольте до живота… а ще червона помада і дуже яскравий макіяж, то, ймовірно, ця дівчина непогано проведе ніч. Та ніхто не знає, чи то буде вперше і востаннє, чи, може, ще щось відбудеться після тої ночі разом. Проте чоловіки, а я раджу обирати саме таких, не настільки примітивні, як може видатися на перший погляд. Якщо чоловік хоче сексу, і ви думаєте, що передусім від першого сексу залежить майбутнє ваших стосунків, то іноді все зовсім не так.
Однак якщо ви прагнете тривалих стосунків, у кожному разі варто спромогтися на цей крок, то вдягайтеся так, щоб бути яскравою, але не строкатою. Можна промовляти очима й устами без слів, але бути при цьому в «глухому» чорному кольорі. Очима говорити більше, ніж голими колінками і демонструванням декольте. Або можна бути відвертою в одязі та водночас виваженою щодо макіяжу, тобто майже без макіяжу. І чоловік збентежиться, адже одяг налаштує його на легкість у стосунках, а ви стримана, наче «синя панчоха». Створіть контраст. І знову‑таки все залежить від того, яка ваша мета. Подумайте: хто цей чоловік для вас є. Якщо ви відчуваєте, що це герой вашого роману, то будьте стриманою. Та коли наприкінці другої години спілкування відчуваєте, що навіть нема потреби торкатися один одного рукавами, бо вилітають іскри – і між вами виникає такий струм, що загоряються навіть не очі, а свічки без сірників, то – я не ханжа – ідіть і робіть усе, що вам заманеться. Можете сміливо викликати в чоловіка когнітивний дисонанс, але краще не бути прочитаною книгою вже й одразу. Нехай він відчує, що у цій книзі – тааакі є сторінки цікаві, – та й він ще навіть не дійшов і до середини… Але ще маленька ремарка: не зачаровуйтеся, не поспішайте. Іноді краще розлюбити чоловіка, ніж у ньому розчаруватися. Дуже важко любити чоловіка, коли ви розчарувалися в ньому. Ви перестанете його поважати. Пам’ятайте про це. А інколи й зрада не перекреслює поваги до нього.

Як правильно народжувати

Я бачила народження своїх онуків, їх у мене двоє. 
Я пишаюся своєю донькою – вона поводилася як належить. Хоч і було нелегко, – терпіла, жартувала, сміялась (коли було доречно), плакала (коли було боляче), хапала за руку… але передусім турбувалася про дитину, хвилювалася про неї, однак була налаштована позитивно. Знаю, що інколи (переважно, на жаль) буває у цей час невесело, бо народжувати боляче. Але, дорогі мої дівчата, ставтеся до пологів із повагою, так, саме з повагою і любов’ю. Знаю, що деякі жінки саме в ці важливі хвилини нарікають на чоловіків, на лікарів – не треба так робити. Народжуйте з радістю і здійснюйте своє диво!

Демаркаційна зона у стосунках

Усе починається з дитинства і сім’ї. 
Якщо ви, перш ніж зайти до кімнати своєї дитини, постукаєте, то й дитина не зайде до вашої кімнати без дозволу. Найкращий спосіб виховання – це любов і власний приклад.

Якщо ви дізналися, що чоловік має іншу жінку

Якщо він справді вартий, щоб йому пробачити й боротися за те, щоб бути разом, не кажіть йому про те, що ви знаєте, що він має іншу. 
Плачте на кушетці в психолога, але не плачтеся мамі. Можете поплакати разом із найближчою подругою, та щоб він не знав. Будьте терплячою і не кажіть йому про це – може, воно минеться. Є чоловіки, для яких це те саме, що й висякатися. Бо накопичується щось. І він вивільнився. Чоловіки переважно полігамні. А коли він потім вертається до вас і говорить: «Я тебе люблю», – то не обманює. Бо те полігамне – фізіологічне, але не більше, ніж фізіологічне. Та інша для нього – що? Це так, як соус до риби, як пиво після сауни.

Чи полігамні жінки

А ось якщо жінка говорить, що вона полігамна, то в мене до неї є питання. Чи любить вона цього чоловіка, чи ні?
Бо коли жінка має стосунки з чоловіком – і щось між обома відбувається, але навіть крихітки серця або душі вона не вклала в це почуття, то поганий знак для жінки. Чоловік це відчує. Тому що найлагідніше слово, яким таку легку поведінку можна назвати – легковажність. Але ж ця фраза вживається чоловіками лише щодо жінок. Несправедливо? А ми фізіологічно різні. Спільного між нами, чоловіком і жінкою, – лиш те, що ми люди. Тому чоловік, який переспав із жінкою і продовжує любити свою дружину – не бреше. У жінки інші фізіологія та природа, психологія. У нас душа і тіло – воєдино. А в чоловіків є один орган, який живе окремо від душі. У жінок нема ефекту Куліджа, а в чоловіків – є.

Як справити незабутнє враження на майбутню свекруху

Якщо ви впевнені, що вона таки ваша майбутня свекруха, і ваш супутник допоміг вам це зрозуміти: йдете знайомитися з його матінкою не просто так. 
І навіть якщо він не зробив цього, але вирішив познайомити вас зі своєю мамою, то найперша і головна порада – не налаштовуйте себе, що його мама – ваш ворог. Тому що, по‑перше, вона – мати вашого чоловіка. По‑друге, ви ще не невістка. Станете його дружиною – тоді й поговоримо, як треба поводитися з нею. А коли це перша зустріч і він вас лише знайомить, – маєте зробити все, щоб він вийшов з батьківського дому і був щасливий з тієї зустрічі. Бо дві найголовніші жінки в його житті – порозумілися. Бодай вдавайте, що так і є, нехай ви зловили себе на думці: «Боже милий, як ця жінка могла народити мені мого коханого…» Змогла! І ви маєте з цим фактом погодитися і все зробити для того, щоб з’їсти салат, який просто неможливо було з’їсти. І потім сказати: «Дайте мені, будь ласка, рецепт, бо я ніколи в житті такого не їла!» До речі, ви ж не скажете неправди: ви справді ще такого не їли. У кожному разі не робіть з матері коханого свого ворога. І намагайтеся знайти в людині щось позитивне, не лише те, що ця жінка вам його народила. А щось, може, в ній є. Може – і Бог пошле вам приємну для спілкування жінку, хоч і не другу маму, та й не потрібно, щоб вона нею вам стала.

Чоловік і жінка в ресторані – хто оплачує рахунок?

Чоловік у будь‑якій ситуації має бути чоловіком. І навіть якщо він розуміє, що жінка не зі свого гаманця сплачує за обох. 
Я знаю чоловіків, які не можуть – за визначенням – за будь‑яких обставин – дозволити жінці заплатити за себе. Не можуть. Фізично.
Це може бути комусь смішно, але такий чоловік не дозволить, аби жінка заплатила за нього. Згідно з діловим етикетом, якщо я запросила, платитиму грошима компанії, яка мене на ці перемовини уповноважує, але... Але якщо ваш візаві наполягає, що він платитиме, – дайте йому змогу бути чоловіком і зробити так, як він вирішив.
Якщо це студентська зустріч, то прийнятно, що кожен платить за себе. У часи моєї юності було інакше, та й ціни в кафе були інші, але щоб хлопець не заплатив за подружку – ні‑ні. Хіба що йшлося про святкування всім гуртом, наприклад, Нового року та ін. Проте нині це вже не порушення правил етикету, якщо ми йдемо до ресторану, а кожен сплачує сам за себе. Адже як ми туди йдемо? Хто запросив? Усе ж таки є правило: якщо чоловік запрошує жінку до ресторану, відповідно до європейських цінностей, вона за себе платить, а він вдає, що не помічає цього, то я б радила з таким чоловіком не зустрічатись. Я не маю на увазі, що треба розкидати гроші наліво і направо, та коли я бачу, що чоловік бере рахунок і – чутно, як скрипить його мозок: він рахує‑рахує‑рахує… чи не обдурив його офіціант? От я з таким чоловіком знову до ресторану не піду. Бо він жадібний. Ні, не економний. Роби це, коли ти сам‑один, ніхто не бачить твоїх зусиль. Роби це, коли ти з діловим партнером. Але перед очима жінки? Я цього не розумію.

Словник позначок dress code

White tie, Ultra‑formal – «Білий галстук». 
Найбільш формальний костюм.
Чоловік:  фрак із білою краваткою‑метеликом, лаковані туфлі.
Жінка:  вечірня сукня «до підлоги», рукавички.
Не можна:  розплетене волосся, біжутерія, оголені руки.

Black tie – «Чорний галстук». 
Чоловік : смокінг.
Жінка:  сукня стриманого фасону для коктейлю або довга вечірня сукня. Дозволяється біжутерія, але не хутро.
Як варіанти: Black tie Invited/Black tie Optional  – «Чорний галстук вітається/Чорний галстук не обов’язково». Сreative Black tie  – «Чорна краватка, творчий підхід» (маються на увазі модні новинки сезону).

Coctail Attire – «Коктейль». 
Чоловік: темний костюм.
Жінка: коктейльна сукня.

Semi‑formal. Напівформальний. 
Найкаверзніший dress code, бо ніби дозволяє свободу, проте лише відповідно до типу заходу.
Чоловік:  для заходів після 18:00 перевагу віддавати темному костюму.
Жінка:  після 18:00 краще обрати коктейльну сукню (не довге плаття «по кісточки»), денну сукенку або святковий/урочистий діловий костюм.

Casual  – вільний стиль одягу або

Informal  – неформальний.
Усім:  завжди варто брати до уваги стиль заходу.
У певних випадках краще вбратися елегантно, аніж вільно.

Business Best (Bb). 
Найбільш строгий і дорогий діловий костюм.
Чоловік:  найкращий діловий костюм, бажано темно‑синього кольору, сорочка сліпучо‑біла (краще із запонками), краватка в червоних тонах, із нагрудною хустинкою. Туфлі – або чорні оксфорди, або дербі.
Жінка:  сірий, синій або бежевий костюм, біла блуза, панчохи тілесного кольору, туфлі чорного кольору (або кольору костюма) на невисокому каблуку (3 – 5 см).

Business Traditional (Вtr), Undress. 
Традиційний діловий костюм або повсякденна форма одягу.
Усім: звичайний діловий костюм.
S.t. (sine tempore – лат.) – точно, вчасно, без спізнювання.
C.t. (cum tempore – лат.) – зі спізненням, але не більш ніж на чверть години.
R.S.V.P. (Response S’il Vous Plait – фр.) – прохання підтвердити присутність – не забудьте перетелефонувати, бо кількість місць обмежена.

Видання ілюстроване репринтами сторінок підручника «Подруга» для учениць закладу, де виховували шляхетних панянок в Україні ХІХ століття. Ці жіночі школи виникли на території нашої країни набагато пізніше, ніж в інших розвиненіших країнах світу, й передусім призначенням перших таких закладів було виховання дружин для вищих держпосадовців і тодішньої еліти. Випускниці шкіл для шляхетних панянок вивчали іноземні мови, Закон Божий, етикет, літературні та музичні твори тощо, значно менше уваги приділялося суспільствознавчим, природничим наукам, математиці. Тим часом чоловіки отримували знання в університетах класичного зразка, в яких найсміливіші дівчата таки потім отримали право вчитися. Випускниці «жіночих шкіл» мали право на посаду виховательки в дворянських і купецьких родинах. До слова, курси, інститути такого штибу існували не лише у Харкові, Полтаві, Києві, та, попри сувору муштру й тілесні покарання, від яких страждали учениці, охочих здобути освіту було куди більше, ніж прагнення й коштів у їхніх батьків на навчання доньок, і при вступі перевагу надавали дітям дворян, а уже згодом і купців першої гільдії. Щоб скласти яскравіше уявлення, наскільки непристосованими для соціалізації були «родовиті панянки», варто перечитати «Інститутку» Марка Вовчка. Серед найвідоміших випускниць закладів виховання шляхетних дівиць – Олена Пчілка, Наталя Забіла, Софія Русова, Наталя Полонська‑Василенко, Анна Ахматова та інші.